Дата документу 01.10.2024 Справа № 334/2247/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Справа № 22-ц/807/1763/24                                       Головуючий у 1-й інстанції: Козлова Н.Ю.
Є.У.№ 334/2247/22                                               Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої:        Кочеткової І.В.,
суддів:                Кухаря С.В.,
Трофимової Д.А., 
секретар:        Волчанової І.М.         

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Коцинян Меружан Оганесович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Федяєв Сергій Володимирович, на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року, 
В С Т А Н О В И В:
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Коцинян М.О. про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису №181506, вчиненого 16.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. щодо стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «Кредит-капітал» заборгованості в розмірі 25 016,80 грн.
Зазначала, що виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями Порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. вона не укладала з відповідачем жодних правочинів або нотаріально посвідчених кредитних договорів, жодних вимог про усунення порушень позивач не отримувала, надані нотаріусу документи не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором. На підставі вищезазначеного просила позов задовольнити.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року позов задоволено.
Виконавчий напис від 16 червня 2021 року № 181506, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 25016,80 гривень на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», якому ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК», на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитним договором №83 від 28.02.2018 р., відступило право вимоги за кредитним договором № 176426/0005XSGF від 05.08.2013 року, який був укладений між АТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та ОСОБА_1 , визнано таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто з ТОВ «Кредит-капітал», на користь ОСОБА_1 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 1488,60 гривень.
Стягнуто з ТОВ «Кредит-капітал» на користь ОСОБА_1 , витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Федяєва С.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказував, що 01 липня 2022 року набув право вимоги за кредитним договором, проте не був залучений до участі у розгляді справи, а відтак суд першої інстанції вирішив питання про його права та обов`язки.
В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про час і місце розгляд3у справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не заявляли. Суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності не з`явившихся осіб, визнавши причини їх неявки неповажними
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до статті 352 ЦПК України право на апеляційне оскарження судових рішень мають учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) указано, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 32/77 (провадження № 12-17гс21), якою також закрито касаційне провадження з тих самих підстав, указано, що особи, які не брали участі у справі, можуть оскаржити рішення суду лише за умови, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Відтак передумовою реалізації такими особами їх права на оскарження судового рішення є матеріально-правова заінтересованість цих осіб, тобто їх власна, особиста заінтересованість у конкретному результаті розгляду спору судом.
Отже, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести, що суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні  права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав та обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Відтак, при вирішенні питання про те, чи ухвалено оскаржуване рішення про права, обов`язки, свободи чи інтереси особи, яка не брала участі у справі, суд має з`ясувати, чи буде у зв`язку з ухваленням судового рішення у цій справі таку особу наділено новими правами, чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права, свободи та/або обов`язки, або позбавлено певних прав, свобод та/або обов`язків у майбутньому.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що його як нового кредитора не було залучено до участі в справі, що свідчить про пред`явлення позову до неналежного відповідача та наявність підстав для відмови в задоволенні позову.
Колегія суддів у контексті наведеного вважає за необхідне зазначити, що ухвалення місцевим судом рішення про права та інтереси особи, яка не брала участі в справі, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою такої особи, проте не може вважатися автоматичною передумовою для ухвалення апеляційним судом нового рішення саме про відмову в задоволенні позову.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, особа, яка не брала участі в справі, має навести аргументи, які, на її думку, є підставою для відмови в задоволенні позову. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 як на підставу для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 посилається виключно на пред`явлення нею позову до неналежного відповідача.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідач – це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та постановляє рішення щодо суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Водночас матеріалами справи підтверджується, що позов ОСОБА_1 пред`явлено 30 червня 2022 року до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Саме ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є особою, в інтересах якої приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис, а також особою, яка була кредитором позивачки на момент її звернення до суду з цим позовом.
На переконання колегії суддів, належність відповідача визначається саме на момент пред`явлення позову до суду. Станом на 30 червня 2022 року порушення своїх прав ОСОБА_1 пов`язувала з виданням нотаріусом виконавчого напису в інтересах ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яке і було кредитором за спірним кредитним договором.
Подальше (після відкриття провадження у цій справі) відступлення ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прав вимоги за укладеним із позивачкою кредитним договором на користь ТОВ «КОМПАНІ ФІНАНС», яке, в свою чергу, відступило такі права на користь фізичної особи ОСОБА_3 не свідчить про подання позивачкою позову до неналежного відповідача.
Відповідач, будучи обізнаним про наявність спору у суді, не заявив клопотання про залучення до участі у справі свого правонаступника, не повідомив суду про укладення договору відступлення права вимоги.
Апеляційний суд ураховує положення статті 516 ЦК України про те, що заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а також приймає до уваги, що заміна відповідача в цій справі здійснена судом першої інстанції за заявою первісного кредитора – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на проміжного кредитора – ТОВ «КОМПАНІ ФІНАНС», яке, в свою чергу, не повідомило ані боржника, ані суд першої інстанції про те, що в день отримання права вимоги за кредитним договором до ОСОБА_1 відступило таке право ОСОБА_2 .
Натомість права ОСОБА_2 як нового кредитора ОСОБА_1 у такій ситуації підлягають захисту шляхом прийняття його апеляційної скарги до розгляду та надання йому можливості навести доводи та аргументи на спростування висновків суду першої інстанції щодо неправомірності видання нотаріусом виконавчого напису.
Що стосується доводів апеляційної скарги по суті спору, то апеляцій суд вважає за необхідне вказати про таке.
Судом встановлено, що 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором у розмірі 25016,80 гривень. 
Виконавчим написом передбачено, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович пропонує стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 176426/0005XSGF від 05.08.2013, що був укладений між позивачем та первісним кредитором ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК», правонаступником прав та обов`язків за яким є відповідач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на підставі договору факторингу. 
За виконавчим написом стягнення заборгованості проводиться за період з 28 лютого 2018 року по 17 травня 2021 року включно, що складається із: заборгованості за тілом кредиту, що становить 15639,22 гривень; заборгованості за відсотками, що становить 8177,81 гривень.
Загальна сума, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача складає 25016,80 гривень.
20 січня 2022 року приватним виконавцем Коциняном М.О., відкрито виконавче провадження № 68236996 щодо виконання вищевказаного виконавчого напису.
Того ж дня приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, за якою постановлено стягнути з позивача суму, що складає 10% від суми, що підлягає примусовому стягненню та дорівнює 2501,68 гривень та винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою постановлено стягнути з позивача суму витрат виконавчого провадження у розмірі 500,00 гривень.
20 січня 2022 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти боржника у межах суми звернення стягнення та з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у загальному розмірі 27798,48 гривень, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
18 лютого2022 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника, якою постановлено здійснювати відрахування у розмірі 20 % з усіх видів доходів, що належать до виплати боржнику після відрахування податків відповідно до чинного законодавства України. Відрахування проводити до виплати загальної суми боргу, яка складає - розмірі 27798,48 гривень.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що на момент вчинення виконавчого напису №181506 від 16.06.2021 боржник ОСОБА_1 не мала безспірної заборгованості перед стягувачем, вимоги кредитора не були безспірними. 
Втім колегія суддів із вказаними висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитись не може.
В оцінці законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції колегія суддів в першу чергу звертає увагу на те, що апеляційна скарга в цій справі подана ОСОБА_2 , тобто особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).
Обґрунтовуючи наявність права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в цій справі, ОСОБА_2 посилається на те, що з липня 2022 року він є кредитором за кредитним договором, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов якого і було видана оспорюваний у цій справі виконавчий напис нотаріуса.
Оскільки вказані доводи скаржника знайшли своє документальне підтвердження, то наявні підстави для висновку, що ухвалення 27 вересня 2022 року рішення місцевим судом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_2 як нового кредитора ОСОБА_1 за кредитним договором № 176426/0005XSGF від 05.08.2013.
Тому рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2022 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених пунктом 4 частини третьої статті 376 ЦК України, а справа – перегляду апеляційним судом у повному обсязі з ухваленням нового рішення по суті спору.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік).
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Такий висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18), від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано та визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
Судовим рішення також зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).
У вказаній справі, оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 16 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.
Тому відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису мали подаватися: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Оскільки укладений між банком та позивачкою кредитний договір №176426/0005XSGF від 05.08.2013, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально,то наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду який викладено, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 08 серпня 2022 року у справі № 752/16820/19 (провадження № 61-20408св21), від19 жовтня 2022 року у справі № 278/2416/21 (провадження № 61-5756св22).
Процесуальна поведінка кредиторів після пред`явлення ОСОБА_1 позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, безумовно не може створювати для позивачки таких негативних наслідків, як відмова в задоволенні позову з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача.
Разом із тим, апеляційний суд вважає, що будь-яких аргументів щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , окрім помилкового тлумачення скаржником норм процесуального права щодо визначення належності відповідача у справі, апеляційна скарга не містить.
Тому колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Керуючись ст. ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2022 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Виконавчий напис від 16 червня 2021 року № 181506, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованості за кредитним договором у розмірі 25016,80 гривень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: 79018, Львівська область, м. Львів вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, ЄДРПОУ 35234236, якому ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК», ЄДРПОУ 33308489, на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитним договором №83 від 28.02.2018, відступлено право вимоги за кредитним договором № 176426/0005XSGF від 05.08.2013 , що був укладений між АТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та ОСОБА_1 , визнати таким, що не підлягає виконанню.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-капітал», код ЄДРПОУ 35234236 (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 1488,60 гривень (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім гривень 60 копійок).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-капітал», код ЄДРПОУ 35234236 (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень (п`ять тисяч гривень 00 копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови. 
Повний текст ухвали складений 01 жовтня 2024 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова 
Судді: С.В. Кухар
        Д.А.Трофимова