ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року	Львів	Справа № 607/15650/24 пров. № А/857/24634/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р.,
суддів                                                           Мікули О.І., Пліша М.А.,
з участю секретаря                                     Коць Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Робак Любові Павлівни  про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

суддя в 1-й інстанції Воробель Н.П.,
час ухвалення рішення 12.09.2024 року,
місце ухвалення рішення м.Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення 12.09.2024 року

                                                       в с т а н о в и в :

           ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_2  про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
          Рішенням Тернопільського місьерайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
          Не погоджуючись з таким рішенням суду, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
          Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною і підлягає скасуванню з мотивів недоведеності наявності в діяннях позивача складу адміністративного правопорушення та, відповідно, його вини, оскільки жодного правопорушення він не вчиняв, ніяких доказів на підтвердження порушення ним вимог Правил дорожнього руху та вчинення правопорушення не надано.
          Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
          Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце. У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
          Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА№2552826 від 06.07.2024, 06.07.2024 о 23:37:27 в м. Тернопіль, вул. Стадникової, 2, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» та, їдучи у крайній лівій смузі на кільці, здійснив поворот праворуч, чим порушив п. 8.4.г Правил дорожнього руху (ПДР).
          Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу 340 грн.
          Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
          Відповідно до Розділу 33 ПДР дорожні знаки - це засоби організації дорожнього руху, які представляють собою стандартизовані графічні малюнки, що передають певні повідомлення учасникам дорожнього руху,
          П. 8.4. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 №1306, передбачає групи дорожніх знаків, а п. «ґ» даного пункту зазначає, що інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів або скасовують деякі обмеження.
          Дорожній знак 5.16 «Напрямок руху по смугах» показує дозволений напрямок руху по смузі.
          Згідно зіст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
          Відповідно дост.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
          Приписамист.280 КУпАП обумовлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
          Таким чином, висновки про наявність чи відсутність у діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
          Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
          З оглянутого судом першої інстанції відеозапису який відповідачем долучено до матеріалів справи, з відеореєстратора, який розташовано в автомобілі працівників поліції, на який здійснювалось фіксування руху автомобіля позивача, встановлено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , здійснючи заїзд на перехрестя з круговим рухом, рух по якому встановлено відповідним дорожнім знаком, зайнявши крайню ліву смугу руху, мав продовжити рух по кільцю та здійснити виїзд даного перехрестя лише на 3-тьому з`їзді. Однак ОСОБА_1 в порушення правил дорожнього руху, здійснив з`їзд на вул. Стадникової, що відповідно до встановленого дорожнього знаку 5.16, заборонено.
          Таким чином, відповідачем доведено факт порушення ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху, а відтак встановлено правомірність зупинки останнього та винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення.
          Відтак, з досліджених обставин справи та наданих суду доказів встановлено, що поліцейський 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Робак Л.П., виявивши в діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП діяв у межах наданих йому повноважень щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за результатами якої і винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.
          На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного  висновку, що права позивача при винесенні оскаржуваної постанови суб`єктом владних повноважень порушені не були, суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, постанова серії ЕНА№2552826 від 06.07.2024  про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  винесена відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому оскаржувану постанову потрібно залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.
          Відповідно до частини другої статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
          У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
          Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
          Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
          Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
          Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                      п о с т а н о в и в :

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року у справі № 607/15650/24 - без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 06 листопада 2024 року.