Дата документу 12.11.2024 Справа № 335/3122/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №335/3122/24                 Головуючий у 1-й інстанції: Геєць Ю.В.
 
Провадження №22-ц/807/2139/24                         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
12 листопада 2024 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:   	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В.,  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Слєсарь Олексія Вікторовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, - 
ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком.

Позов обґрунтовано тим, що 27 жовтня 2020 року між співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та ТОВ «АВІКОН ГРУП» укладено договір № 024/у про надання послуги з управління будинком.

За умовами Договору позивач зобов`язався надавати співвласникам послуги з управління будинком згідно з визначеним в Договорі переліком, а співвласники зобов`язались оплачувати Послугу за узгодженим сторонами тарифом.

Згідно із пунктом 3.1 Договору ціна Послуги на момент його укладення становила 4,04 грн. за 1 кв. м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення. В зв`язку із збільшенням окремих складових кошторису витрат, які не залежать від управителя та змінилися на державному рівні (зокрема, підвищення цін і тарифів на паливо-енергетичні ресурси, а також розміру мінімальної заробітної плати), на підставі пункту 3.6 Договору з 01 червня 2023 року ціну Послуги було збільшено до 4,19 грн за 1 кв.м. (наказ 205-А/93 від 31 травня 2023 року), а з 01 лютого 2024 року - до 4,61 грн за 1 кв.м. (наказ № 216-А/24 від 31 січня 2024 року).

Пунктом 3.3 Договору визначено, що кожен співвласник багатоквартирного будинку повинен сплачувати нараховані йому відповідно до договору платежі на банківський рахунок Позивача щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Договір набрав чинності 01 грудня 2021 року (пункт 10.1 договору) та в результаті автоматичної пролонгації (відсутність письмової заяви від жодної із сторін про відмову від нього за два місяця до закінчення річного строку дії), продовжує діяти.

Відповідач ОСОБА_1 є власником розташованих в будинку нежитлових приміщень № 105, 106 підвалу літ.А-5 загальною площею 169,5 кв. м., проте в порушення п. 3.3 Договору зобов`язання по оплаті послуги відповідач не виконує, у зв`язку з чим заборгованість за період з грудня 2021 року по лютий 2024 року складає 18 789,12 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також 514,42 грн неустойки, 1430,13 грн інфляційних втрат, 601,61 грн відсотки, а всього 21 335,18 грн, та, крім того, витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн.

На підставі вказаного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВІКОН ГРУП» 18789,12 грн заборгованості із сплати послуги за утримання багатоквартирного будинку, 514,42 грн пені, 1430,13 грн інфляційних втрат, 601,61 грн відсотків, а всього 21 335,18 грн, та, крім того, витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» 18 789,12 грн - заборгованість зі сплати послуги з управління багатоквартирного будинку, 514,42 грн - пеню, 1430,13 грн - інфляційних втрат, 601,61 грн - відсотки, витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн, а всього стягнуто 23 757 грн 58 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , представник, адвокат Слєсарь Олексій Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що згідно з додатком № 2 до протоколу загальних зборів співвласників № 1 від 26 вересня 2020 року визначена вартість управління будинком 1 кв. м. саме для мешканців та власників (орендарів) нежитлових приміщень 1 поверху та вище. Підвальні приміщення або цоколі до цього переліку не віднесені. Загальні збори не приймали рішень щодо вартості управління будинком за 1 кв. м. для власників підвальних приміщень. Прийняття позивачем будь-яких рішень тощо всупереч рішенням співвласників є незаконним. Отже, висновок суду першої інстанції не базується на обставинах справи і є припущенням. У листах письмового опитування відсутнє голосування за визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком. Відсутнє це питання і в порядку денному загальних зборів співвласників, які начебто відбувались 26 вересня 2020 року. Також у скарзі зазначено, що всупереч вимогам закону під час підрахунку голосів на зборах співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які відбувались 26 вересня 2019 року, до листів голосування та опитування незаконно зараховано голоси співвласників, які дорівнюють 313,6 кв. м. таким чином, про жодний кворум співвласників щодо укладання договорів управління з позивачем, встановлення тарифів тощо не йдеться взагалі. Отже, і вимоги позивача до відповідача є незаконними.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «АВІКОН ГРУП» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 302 800 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 100 = 302 800 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 21335,18 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п. 1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не оплачував належну йому частку у вартості послуги з моменту укладення Договору, тобто починаючи з грудня місяця 2021 року. В силу порушення відповідачем обов`язку зі сплати послуги за управління багатоквартирним будинком, нарахування пені, інфляційних втрат та відсотків є законним та відповідає вимогам договору (в частині пені) та законодавства. 

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

27 жовтня 2020 року між співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» укладено договір № 024/у про надання послуги з управління будинком (а.с.36-43).
За умовами Договору позивач зобов`язався надавати співвласникам послуги з управління будинком згідно з визначеним в Договорі переліком, а співвласники зобов`язались оплачувати Послугу за узгодженим сторонами тарифом (пункт 1.1 Договору).
Згідно із пунктом 3.1 Договору ціна Послуги на момент його укладення становила 4,04 грн за 1 кв. м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення (а.с.39). 
В зв`язку із збільшенням окремих складових кошторису витрат, які не залежать від управителя та змінилися на державному рівні (зокрема, підвищення цін і тарифів на паливо-енергетичні ресурси, а також розміру мінімальної заробітної плати), на підставі пункту 3.6 Договору з 01 червня 2023 року ціну Послуги було збільшено до 4,19 грн за 1 кв.м. (наказ 205-А/93 від 31 травня 2023 року) (а.с.30-32), а з 01 лютого 2024 року - до 4,61 грн за 1 кв.м. (наказ № 216-А/24 від 31 січня 2024 року) (а.с.33-35).
Пунктом 3.3 Договору визначено, що кожен співвласник багатоквартирного будинку повинен сплачувати нараховані йому відповідно до договору платежі на банківський рахунок Позивача щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (а.с.39).
Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із стороні не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.
Договір набрав чинності 01 грудня 2021 року (пункт 10.1 договору) та в результаті автоматичної пролонгації (відсутність письмової заяви від жодної із сторін про відмову від нього за два місяця до закінчення річного строку дії), продовжує діяти (а.с.42).
Відповідач ОСОБА_1 є власником розташованих в будинку нежитлових приміщень № 105, 106 підвалу літ.А-5, загальною площею 169,5 кв.м., що підтверджується інформацією з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.18-22).
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку за період з грудня 2021 року по лютий 2024 року позивач надав відповідачу послуги з управління будинком на загальну суму 18 789,12 грн, а відповідачем жодного разу не здійснено оплату за послуги з управління (а.с.27).

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1); без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості (п. 2); на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг (п. 4); на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості (п. 5); складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт (п. 9).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг (п. 1); у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг, забезпечувати виконання умов договорів та контроль якості цих послуг (п. 5); за рішенням співвласників багатоквартирного будинку та в межах виділених ними коштів організовувати виконання та виступати замовником робіт з капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку (п. 7); щороку звітувати перед споживачами про виконання кошторису витрат та подавати кошторис витрат на поточний рік споживачам на погодження (п. 10).

Згідно зі ст.ст. 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з управління багатоквартирним будинком. 

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України всі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування ( у тому числі допоміжні) несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розтвашовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таким чином, чинне законодавство України зобов`язує всіх співвласників багатоквартирного будинку нести витрати з утримання спільного майна, зокрема, шляхом оплати житлової послуги з управління багатоквартирним будинком, яка надається управителем і споживається всіма співвласниками.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідачем розрахунок не спростовано розрахунок заборгованості, наданий позивачем в якості обґрунтування позовних вимог, власний розрахунок також не надано.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України « Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» своєчасна оплата спожитих житлово-комунальних послуг є обов`язком кожного співвласника.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 цього Закону визначає співівласника багатоквартирного будинку, що в тексту Закону іменується « Співвласник», як власника квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» договір з управителем укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на наступний однорічний строк.

Відповідачем не надано також доказів щодо письмового повідомлення ТОВ «АВІКОН ГРУП» про відмову від договору.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2018 року, ухваленій у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18).
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди ОСОБА_1 із порядком ухвалення Протоколу № 1 від 26 вересня 2019 року загальних зборів співвласників будинку за місцезнаходженням АДРЕСА_1 , а також із подальшою індексацією ТОВ «АВІКОН ГРУП» вартості послуги з управління багатоквартирним будинком.
Матеріали справи не містять доказів які б свідчили про те, що Договір № 024/у про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 27 жовтня 2020 року, рішення загальних зборів від 26 вересня 2019 року, накази ТОВ «АВІКОН ГРУП" від 31 травня 223 року № 205-А/23 та від 31 січня 2024 року № 216-А/24 були скасовані, чи визнані недійсним в цілому або в частині, у встановленому законом порядку, а отже, відповідачем не спростовано, що нарахування послуги з управління багатоквартирним будинком є законним.
Твердження апелянта про те, що загальними зборами не приймалось рішення щодо вартості управління будинком за 1 кв. м. для власників підвальних приміщень спростовується матеріалами справи.
Так, зі змісту Протоколу № 1 від 26 вересня 2019 року загальних зборів співвласників будинку за місцезнаходженням АДРЕСА_1 слідує, що пропозиція, яка ставилась на голосування щодо питання порядку денного стосувалася, зокрема, укладення прямого договору з управління багатоквартирним будинком між співвласниками будинку АДРЕСА_1 та ТОВ «АВІКОН ГРУП» на умовах надання послуг за тарифом: 4,04 грн за 1 м2 квартири чи нежитлового приміщення, за розрахунком вартості згідно додатку 2 до протоколу (а.с.76).
Крім того, додатками до наказів ТОВ «АВІКОН ГРУП» від 31 травня 223 року № 205-А/23 та від 31 січня 2024 року № 216-А/24, якими здійснено індексацію вартості послуги з управління багатоквартирним будинком, передбачена окрема вартість такої послуги саме по нежитловим приміщенням (а.с.32, 35).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та факт наявності заборгованості за надані ТОВ «АВІКОН ГРУП» послуги з управління багатоквартирним будинком у загальному розмірі 18789,12 грн, а також пені у розмірі 514,42 грн, інфляційних втрат у розмірі 1430,13 грн, а також відсотків у розмірі 601,61 грн шляхом надання належних та допустимих доказів, які містяться в матеріалах справи та не спростовуються доводами, наведеними в апеляційній скарзі.
Зазначені вище заборгованість, пеня, інфляційні втрати та сума відсотків підтверджується представленими позивачем розрахунками, які є арифметично правильними та не спростовані відповідачем.
Доводи апеляційної скарги, що договором з управління та утримання багатоквартирним будинком тарифи для належних відповідачу нежитлових приміщень не встановлені не заслуговують на увагу. Дійсно, в структурі тарифу, для складання якої позивач використовує уніфіковану форму, відокремлені два стовпчики – для першого поверху та цоколю, а також для квартири вище першого поверху- але числове значення в обох стовпчиках є однаковим. Вказана структура тарифу міститься в додатку № 4 до Договору, цей додаток підписаний уповноваженим представником, тож, узгоджений сторонами ( а.с.94).
Цоколь - це нижня частина будинку, яка розташована безпосередньо на фундаменті, нижче першого поверху (п.2 розд.1 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 25 травня 2001 № 127), що свідчить про встановлення тарифу належних відповідачу нежитлових приміщень.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. 

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до підпунктів «б» «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції в резолютивній частині судового рішення повинен зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Слєсарь Олексія Вікторовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2024 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 листопада 2024 року.

Головуючий, суддя                          Суддя                         Суддя
Подліянова Г.С.                  Гончар М.С. Кочеткова І.В.