ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9045/24 Справа № 175/4836/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костюков Д. Г. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,
секретар Піменова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Дніпровська міська рада, про встановлення факту постійного проживання (суддя першої інстанції Костюков Д.Г.),
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_4 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Дніпровська міська рада, про встановлення факту постійного проживання – залишено без розгляду.
На вказану ухвалу суду представником ОСОБА_1 – адвокатом Базюкевичем Є.В. була подана апеляційна скарга в якій він зазначив, що вона постановлена без належного дослідження доказів у справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування скарги зазначає, що уцій справі спір відсутній. Заявниця вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки проживала разом із своєю матір`ю на час її смерті. Отже підстави для залучення до участі у справі органу місцевого самоврядування відсутні.
Вказує, що заперечення незаконно залученої до справи Дніпровської міської ради проти задоволення заяви самі по собі не є свідченням наявності спору про право.
ОСОБА_2 просив ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду.
Від Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошеному на тому, що крім заявниці спадкоємицею ОСОБА_4 є її племінниця ОСОБА_3 . На даний час у справі відсутні докази прийняття чи її відмови у прийнятті спадщини.
Представник Дніпровської міської ради Анна Хамула просила оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Від ОСОБА_3 , відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Базюкевичем Є.В. доводи апеляційної скарги у судовому засіданні підтримав та просив їх задовольнити.
Представник Дніпровської міської ради Хамула А.С. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі виявлений спір про право.
Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду,
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).
Відповідно до пункту 7 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.
Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Судом встановлено, що зі змісту заяви ОСОБА_1 випливає, що вимоги безпосередньо пов`язані з вирішенням питання про її право на спадкування, що залишилося після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 зверталася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кот Б.А. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кот Б.А. від 24 січня 2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , оскільки з поданих документів встановлено відсутність факту прийняття спадщини спадкоємцем після померлого та пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини.
Встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно заявниці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 щодо чого заперечує заінтересована особа - Дніпровська міська рада.
Згідно із частиною 6 статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження, виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Згідно пункту 5 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).
Тобто, головною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане із наступним вирішенням спору про право цивільне.
Звернувшись до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, заявниця вказує, що встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне їй, для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 
Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права,  яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
Поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.
У справі, що переглядається, колегією суддів установлено, що заявниця просить установити факт, що має юридичне значення з метою оформлення спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 .
При цьому, звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, заявниця вказала, що інших спадкоємців, передбачених статтею 1261, 1266 ЦК України, немає.
Разом з цим, з матеріалів справи установлено, що 19.03.2024 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .
Також встановлено, що постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Б.А., було відмовлено ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 через відсутність факту прийняття спадщини спадкоємцем після померлого та пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.140).
Тобто встановлення факту проживання безпосередньо пов`язано із виникненням у заявниці права на отримання та оформлення спадщини, а тому саме виникнення такого права передбачає спір, який має бути розглянутий в порядку позовного провадження за участю спадкоємців померлої за місцем знаходження спадкового майна. У зв`язку з наведеним вище, в цьому випадку убачається спір про право, що свою чергу виключає розгляд вказаної заяви в порядку окремого провадження, оскільки як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_3 , не відмовилась від прийняття спадщини та звернулась із відповідною заявою.
За таких обставин висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують на та їх правильність не впливають
Інші наведені в апеляційні скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.

Судді:                                                                                О.В. Халаджи

                                                                               Т.В.Космачевська

Ж.І. Максюта
Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2024 року.

Головуючий- суддя                                                                 О. В. Халаджи