ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 грудня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 175/10481/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пономаренка Андрія Володимировича на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2024 року (суддя Васюченко О.Г.) в справі № 175/10481/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправними дій начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 щодо складення постанови №1222 за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, від 05 липня 2024 року, скасування винесеної 05 липня 2024 року постанови №1222 за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (чинного на час вчинення правопорушення), та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17000,00 грн, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відносно нього за п. 7 ст. 247 КУпАП.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апелянт вказує, що відповідно до статті 38 КУпАП адміністративне стягнення могло бути застосовано до позивача не пізніше одного року з дня вчинення правопорушення, тобто не пізніше 26 лютого 2023 року, а до нього застосовано адміністративне стягнення після спливу терміну притягнення до адміністративної відповідальності.
Крім того, станом на 24 лютого 2022 року стаття 210-1 КУпАП не містила частини третьої, за якою на нього накладено адміністративне стягнення.
Судом першої інстанції вказані обставини не враховані, що потягло неправильне вирішення справи.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги. 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №1222 від 05.07.2024 року позивача як військовозобов`язаного визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 17 000 грн.
За обставинами, викладеними в оскаржуваній постанові, встановлено, що згідно з мобілізаційним розпорядженням ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з оголошенням мобілізації був зобов`язаний негайно, не чекаючи повістки від територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В порушення вимог абз. 1 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 21 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» військовозобов`язаний в умовах дії на території України воєнного стану не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Таким чином в діях ОСОБА_1 присутні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Суд першої інстанції вважав правомірним накладення на позивача адміністративного стягнення з огляду на наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення. 
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки необґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, має військове звання молодший лейтенант.
Відповідно до мобілізаційного розпорядження молодший лейтенант ОСОБА_1 зобов`язаний, не чекаючи повістки, з`явитися протягом 24 годин до РТЦК. 
Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1222 від 05 липня 2024 року на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 17 000 грн за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП. 
За змістом цієї постанови згідно з мобілізаційним розпорядженням ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з оголошенням мобілізації був зобов`язаний негайно, не чекаючи повістки від ІНФОРМАЦІЯ_4 , з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В порушення вимог абзацу 1 частини третьої статті 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзацу 21 (останній абзац) частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» військовозобов`язаний в умовах дії на території України воєнного стану не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Таким чином, в діях ОСОБА_1 присутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Протокол № 1222 від 04 липня 2024 року містить аналогічні відомості.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання дотримання строків накладення адміністративного стягнення, а також правомірність кваліфікації дій позивача.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» оголошено про проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності за частиною другою статті 210-1 КУпАП.
Відповідно до положень абзацу 2 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі — Закон № 3543-ХІІ) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Згідно з частиною третьою статті 22 Закону №3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). 
За положеннями абзацу 2 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі — Закону № 2232-ХІІ) громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Статтею 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Так, частиною першою статті 210-1 КУпАП в редакції до 19 травня 2024 року встановлено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина перша).
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина друга).
Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09 травня 2024 року №3696-IX (далі — Закон № 3696-ІХ), який набув чинності 19 травня 2024 року, стаття 210-1 КУпАП викладені в такій редакції: 
«Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію -
тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, -
тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -
тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.».
Стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Конституційним Судом України у рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.
Окрім того, Конституційний суд України в рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Згідно зі статтею 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. 
Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. 
Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відтак, для правильного вирішення справи необхідно встановити, які норми закону регулювали відповідальність за порушення військового обліку на момент вчинення правопорушення.
Судом встановлено, що адміністративне стягнення накладено на позивача за неявку у строк, встановлений у мобілізаційному розпорядженні, (24 години) до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Виходячи з мобілізаційного розпорядження, молодший лейтенант ОСОБА_1  зобов`язаний, не чекаючи повістки, з`явитися протягом 24 годин до РТЦК. 
При цьому у постанові, якою на позивача накладено адміністративне стягнення, об`єктивна сторона правопорушення викладена таким чином: згідно з мобілізаційним розпорядженням ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з оголошенням мобілізації без зобов`язаний негайно, не чекаючи повістки від ІНФОРМАЦІЯ_4 , з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відтак, правопорушення вчинено позивачем у лютому 2022 року.
До набрання чинності Законом № 3696-IX стаття 38 КУпАП, що регулює строки накладення адміністративного стягнення, не встановлювала особливий порядок обчислення строків для правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу.
Це питання було врегульоване у частині першій статті 38 КУпАП, яка встановлює, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Отже, початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.
КУпАП не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення, проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. При цьому характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.
Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Адміністративне правопорушення, передбачене статтею 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягає, зокрема, у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не носить характеру триваючого, а є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.
Приведеним вище приписом Закону №3543-ХІІ встановлено обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
За обставинами цієї справи ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом 24 годин, як вказано у отриманому ним мобілізаційному розпорядженні.
Тобто днем вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 210-1 КУпАП, є день, коли позивачем не вчинені дії, які він повинен вчинити.
Виходячи з об`єктивної сторони правопорушення, зазначеного у постанові, що оскаржується, відповідно до мобілізаційного розпорядження ОСОБА_1 з оголошенням мобілізації був зобов`язаний негайно, не чекаючи повістки від ІНФОРМАЦІЯ_4 , з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте не з`явився.
Тобто, позивач мав з`явитися до ТЦК та СП одразу після оголошення мобілізації 24 лютого 2022 року.
При цьому суд зауважує, що явка позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 в будь-який інший день після цієї дати утворить склад такого правопорушення.   
У цій справі відсутні підстави для висновку, що правопорушення, яке інкримінується позивачу, мало триваючий характер, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17 липня 2019 року в справі №601/952/16.
Крім того, наголошує, що на момент вчинення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію статтею 210-1 КУпАП було передбачено притягнення до адміністративної відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію у вигляді накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина перша), а повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період мало наслідком накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина друга).
19 травня 2024 року набрав чинності Закон №3696-ІХ, яким статтю 210-1 КУпАП доповнено частиною третьою, якою передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період (розмір штрафу від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).
Тобто до 19 травня 2024 року стаття 210-1 КУпАП не містила частини третьої, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. 
Саме Законом №3696-ІХ значно посилено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, а саме встановлений розмір санкції у вигляді штрафу в розмірі 650-1700 грн збільшився до 17000-25000 грн.
Відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, вчинене у лютому 2022 року, на підставі правової норми, яка набула чинності 19 травня 2024 року, тобто відповідачем фактично застосовано норму закону, яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на приписи статті 58 Конституції України та статті 8 КУпАП.
          Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи, що на час винесення оскаржуваної постанови закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені частиною першою статті 38 КУпАП в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, а також факт накладення адміністративного стягнення на підставі норми закону, яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на приписи статті 58 Конституції України та статті 8 КУпАП, суд доходить до висновку, що оскаржена позивачем постанова має бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Відповідно до частин першої та шостої статті 139 КАС України суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн, з яких 1211,20 грн – судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, 1816,80 грн – судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.
Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пономаренка Андрія Володимировича на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2024 року в справі № 175/10481/24 задовольнити. 
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2024 року в справі № 175/10481/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення скасувати.
Ухвалити в справі № 175/10481/24 нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 1222 від 05 липня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 12 грудня 2024 року та відповідно до частини третьої статті 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 12 грудня 2024 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко