ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9671/24 Справа № 190/261/23 	  	Головуючий у першій інстанції: Кудрявцева Ю. В. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та його представника  ОСОБА_2 на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_3  до ОСОБА_1  про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,– 

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2023 року  ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 12.04.2022 року по автодорозі сполученням Знам`янка-Луганськ-Ізварено Кам`янського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Skoda Осtаvіа», р.н. НОМЕР_1 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на праве узбіччя за ходом руху, де допустив наїзд на перешкоду «дерево», чим порушив п. 2.3 Б, 10.1 ПДР України. Внаслідок зазначеної ДТП вказаний транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень із матеріальними збитками, відтак позивачеві, як власникові ТЗ «Skoda Octavia», НОМЕР_1 , було заподіяно майнову шкоду. Постановою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26.07.2022 року у справі №190/445/22, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.08.2022 року, водія ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. що призвело до вказаної дорожньо-транспортної пригоди. На день пред`явлення цього позову відповідачем так і не було відшкодовано заподіяну позивачеві шкоду у повному обсязі. Тому ОСОБА_3 просив стягнути на свою користь з відповідача майнову шкоду в розмірі 186179,25 грн. 
Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 186179,25 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати: 1861,79 грн по сплаті судового збору, 3300,00 грн на складання оцінки збитку та 10000,00 грн витрат на отримання професійної правничої допомоги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 12 квітня 2022 року на автодорозі сполученням Знам`янка-Луганськ-Ізварино Кам`янського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Skoda Осtаvіа Tour 1.6I», р.н. НОМЕР_1 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на праве узбіччя за ходом руху, де допустив наїзд на перешкоду «дерево», чим порушив п. 2.3 Б, 10.1 ПДР України (а.с. 15 т.1). 
Внаслідок зазначеної вище ДТП транспортний засіб «Skoda Осtаvіа Tour 1.6I», р.н. НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень. 
Постановою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26.07.2022 року у справі №190/445/22, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.08.2022 року, водія ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 5-8 т.1). 
Власником автомобіля «Skoda Осtаvіа Tour 1.6I», р.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП був позивач, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 02.04.2011 ВРЕР м. Краматорська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області (а.с. 16 т.1). 
Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу (обов”язкове страхування) «Skoda Осtаvіа Tour 1.6I», р.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Універсальна» на підставі полісу №АР5895682, згідно відомостей із сервісу перевірки чинності поліса ОСЦПВ Моторного (транспортного) страхового бюро України. 
Відповідно до звіту №179/05-22 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, складеного 12.05.2022 суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Skoda Осtаvіа Tour 1.6I», р.н. НОМЕР_1 , на дату огляду 29.04.2022 становить 186179,25 грн, з урахуванням ПДВ; вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження становить 412914,40 грн; ринкова вартість автомобіля без урахування аварійних пошкоджень на дату огляду 29.04.2022 - 186179,25 грн (а.с. 17-33, 209-240 т.1). 
Відповідно до змісту частини першої статті 397 ЦК України володільцем майна є особа, яка фактично тримає його у себе.
Статтею 398 ЦК України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. 
Тобто правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.
Згідно з вимогами Правил дорожнього руху України водій – особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. 
За пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. 
Відповідно фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого у такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (доручення, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено судом або не зміниться воля власника, який вправі зажадати повернення власної речі від володільця.
Під неправомірним заволодінням майна потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Тож умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі. 
На підставі наведеного можна зробити висновок, що у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно. При цьому будь-яке фактичне володіння має розглядатися як правомірне, допоки протилежне не буде встановлено судом. 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 08 квітня 2019 року №910/14693/17, від 16 серпня 2023 року №733/1046/21. 
Позивач не зазначає, що він не надавав згоди відповідачу на керування транспортним засобом «Skoda Осtаvіа Tour 1.6I», р.н. НОМЕР_1 , у момент ДТП 12 квітня 2022 року. 
Судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин того, що відповідач протиправно володів транспортним засобом «Skoda Осtаvіа Tour 1.6I», р.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП; клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи. 
Отже, колегія дійшла висновку, що відповідач у момент ДТП 12 квітня 2022 року керував транспортним засобом «Skoda Осtаvіа Tour 1.6I», р.н.  НОМЕР_1 , з відома та дозволу власника цього автомобіля, тобто позивача, що також підтверджується змістом відзиву на позовну заяву, де відповідач визнає, що йому було передано технічний паспорт на автомобіль, який він мав перегнати з із міста Дніпро до міста П`ятихатки. 
Відповідно до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. 
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України). 
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. 
У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 26 січня 2022 року у справі №750/8507/18. 
Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Осtаvіа Tour 1.6I», р.н. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 412914,40 грн, що перевищує ринкову вартість цього транспортного засобу до ДТП, яка складає 186179,25 грн. 
За таких обставин, автомобіль «Skoda Осtаvіа Tour 1.6I», р.н. НОМЕР_1 , вважається фізично знищеним, тому в даному випадку підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. 
Однак, позивач як власник автомобіля, не згодний із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Згідно пояснень представника позивача в судовому засіданні апеляційного суду, транспортний засіб«Skoda Осtаvіа Tour 1.6I», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 зберіг у себе, автомобіль відремонтовано. 
Таким чином, відшкодуванню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. 
Представнику позивача не відомий розмір витрат позивача на відновлення автомобіля, не відома вартість автівки після пошкодження у ДТП 12.04.2022 року, що підтверджується показами представника позивача у судовому засіданні апеляційного суду та відображено у протоколі і звукозаписі судового засідання. 
При цьому, наданий до позовної заяви звіт №179/05-22 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, складений 12.05.2022 суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_4 , не містить визначення вартості належного позивачу автомобіля «Skoda Осtаvіа Tour 1.6I», р.н. НОМЕР_1 , безпосередньо після ДТП, що мала місце 12.04.2022 року. 
Клопотань про витребування відповідних доказів судом, призначення відповідної судової експертизи - позивачем у суді першої інстанції заявлено не було; представник позивача неодноразово приймав участь у судових засіданнях місцевого суду, отже не був позбавлений можливості вчасно заявити клопотання; викладене підтверджується матеріалами справи. 
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). 
У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. 
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. 
В суді першої інстанції представник  ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача (а.с. 19 т.2), клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів, призначення відповідної судової автотоварознавчої експертизи не заявляв. У подальшому представник позивача неодноразово приймав участь у судових засіданнях місцевого суду. Викладене підтверджується письмовими матеріалами даної цивільної справи.
Частиною третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Ні суду першої ні до суду апеляційної (з відповідним обґрунтуванням та доказами неможливості подання до суду першої інстанції) інстанцій позивачем не представлено належних та допустимих доказів вартості належного позивачу автомобіля «Skoda Осtаvіа Tour 1.6I», р.н. НОМЕР_1 , після ДТП. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що ремонт автомобіля «Skoda Осtаvіа Tour 1.6I», р.н.  НОМЕР_1 ,є економічно необґрунтованим, адже завдані збитки (витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу) перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди; враховуючи, що позивачем не надано доказів вартості вказаного автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди; встановивши, що позивач не ставить питання щодо передання “залишків” пошкодженого автомобіля відповідачу, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 186179,25 грн (у вигляді повної ринкової вартості автомобіля без урахування аварійних пошкоджень, тобто до ДТП), саме з підстав недоведеності розміру матеріальної шкоди. 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, залишив поза увагою, що стягнення 186179,25 грн (повної ринкової вартості автомобіля без урахування аварійних пошкоджень) з винуватця ДТП призведе до надмірного збагачення власника пошкодженого транспортного засобу, який зберіг пошкоджений автомобіль у себе. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги відмову в задоволенні позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 2792,68 грн (а.с. 28, 52 т.2). 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та його представника  ОСОБА_2  – задовольнити. 
Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
У задоволенні позову  ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати у розмірі 2792 (дві тисячі сімсот дев`яносто дві) грн 68 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                Т.П. Красвітна

Судді                                                                        В.С. Городнича
                                                                               
                                                                               М.Ю. Петешенкова