Номер провадження: 22-ц/813/6177/24 
Справа № 521/15052/22
Головуючий у першій інстанції Громік Д.Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2024 року про залишення позовну без розгляду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Луняченко Нана Володимирівна про визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя та визнання договору застави майна недійсним, 
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , АТ «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Луняченко Нана Володимирівна про визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя та визнання договору застави майна недійсним.
В обґрунтування позову зазначено, що 15.12.1979 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом серія НОМЕР_1 , виданим Одеським палацом одружень виконкому ОМР. Під час перебування у шлюбі сторони придбали легковий автомобіль марки «Mersedes Benz», модель Е 220, 2005 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 364 670 грн, що еквівалентно 72 211,88 доларів США, шляхом укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу № 05-09028, який укладено між ТОВ «Автомобільний Дім Одеса» та ОСОБА_2 
31 січня 2006 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено Договір № 2006/13-2.06/48, за яким банк надав кредит у сумі 60 990 доларів США. Після отримання кредиту сторони завершили розрахунок за придбаний автомобіль, після чого на ОСОБА_2 було оформлено право власності на зазначений транспортний засіб. Проте позивач зазначає, що вона разом с чоловіком володіла та користувалася автомобілем, використовуючи його в інтересах сім`ї. Крім того, для забезпечення виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено Договір застави транспортного засобу. 
З 31.01.2006 року по 15.11.2010 року сторони сумісно, вкладаючи свої зароблені кошти, своєчасно сплачували кредит. 07.09.2015 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та рішенням Малиновського районного суду від 14.045.2016 року у задоволені зазначеного позову було відмовлено.
У зв`язку із виниклими сімейними обставинами у позивача є необхідність у поділі майна, придбаного сторонами за час перебування у шлюбі, а саме: автомобіль марки «Mersedes Benz», модель Е 220, проте враховуючи, що транспортний засіб перебуває у заставі, згідно договору застави від 31.01.2006 року, позивач не має можливості у здійснення поділу майна.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Луняченко Нана Володимирівна про визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя та визнання договору застави майна недійсним – залишено без розгляду.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2024 року скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зазначена ухвала суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та нормам процесуального права, у зв`язку з чим не можу погодитись із висновками про наявність підстав для залишення позову без розгляду, оскільки, під час проведення судового засідання 03.04.2024 року, позивач ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у санаторії Моршин у період з 28.02.2024 року по 20.04.2024 року. З 10.05.2024 року по 16.05.2024 року, позивач ОСОБА_1 перебувала у Туреччині на похованні своєї родички – двоюрідної сестри, яка виїхала у місто Аланію з початку війни та трагічно загинула там, що підтверджується копією закордонного паспорту на має прізвище. У зв`язку з чим судові виклики на 03.04.2024 року та 14.05.2024 року були зроблені у період її відсутності у м. Одесі та неможливістю отримання інформації та бути присутньою у судових засіданнях. Посилання суду першої інстанції про направлення на її Вайбер повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання безпідставні, так як у неї немає цих додатків. ОСОБА_2 який є відповідачем по справі, повідомив суд про поважність її неявки у судове засідання, проте його інформація не була судом прийнята до уваги. Більше того, ОСОБА_2 отримав судову повістку на її прізвище на пошті, розписався за неї, без можливості повідомити ОСОБА_1 про дату судового засідання 14.05.2024 року.
Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи на 03.12.2024 року о 14:30 годині, сторони по справі не з`явились, причини неявки не повідомили, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотали, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.
15.11.2024 року на адресу суду від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Луняченко Нани Володимирівни надійшли пояснення, в яких серед іншого, просить розглядати справу у її відсутність.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, усвідомленість сторін по справі про розгляд справи та відсутності від них клопотань про відкладення судового засідання, колегія суддів не бачить перешкод для розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції керувався п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та виходив з того, що посилання відповідача ОСОБА_2 , на те що, позивачка знаходиться на лікуванні в оздоровчому санаторії, судові повістки отримував саме він, є необґрунтованими, оскільки як процесуальним законом так і Правилами надання послуг поштового зв`язку, передбачено можливість вручення поштового відправлення повнолітнім членам сім`ї, які проживають разом з адресатом у разі його відсутності за місцем проживання.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Матеріалами справи встановлено:
Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2022 року по даній справі було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 40).
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 березня 2023 року по даній справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 106).
Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 06.02.2024 № 130 у зв`язку із перебуванням судді Леонова О.С. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, був проведений повторний автоматичний розподіл справи та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2024 року справу було передано на розгляд судді Громіку Д.Д.
Справа отримана суддею 07 лютого 2024 року.
Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Громіка Д.Д. від 08 лютого 2024 року вказану цивільну справу було прийнято до свого провадження та судове засідання у справі було призначено на 03.04.2024р.
03.04.2024р. позивачка - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення на адресу позивачки, зазначену нею у позовній заяві, судової повістки, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки (а.с. 126), судове засідання було відкладено на 14.05.2024р. на 10-30 год.
14.05.2024р. позивачка - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення на адресу позивачки, зазначену нею у позовній заяві, судової повістки, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки (а.с. 135).
Про поважність причини неявки позивачка суд не повідомляла, з клопотаннями щодо відкладення судового засідання не зверталась, заява про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходила.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Луняченко Нана Володимирівна про визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя та визнання договору застави майна недійсним – залишено без розгляду.
Колегія суддів виходить з наступного.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
За приписами п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Умовою для застосування ч. 5 ст. 223 та п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є повторність (двічі поспіль) неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином про час і місце судового розгляду.
Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Вказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма є імперативною та дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20.
Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.
Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, провадження № 61-17220св18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, провадження № 61-9020св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св20).
У рішенні від 6.09.2007, заява № 3572/03, у справі "Цихановський проти України" ЄСПЛ зазначив "саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні".
У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 325/218/21 (провадження № 61-4672св22) зазначено, що обов`язковими умовами для застосування передбачених частиною п`ятою статті 223, пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності. Правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його неявка перешкоджає розгляду справи. Отже, правове значення у цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Громіка Д.Д. від 08 лютого 2024 року цивільну справу було прийнято до свого провадження та судове засідання у справі було призначено на 03.04.2024р.
03.04.2024р. позивачка - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення на адресу позивачки: АДРЕСА_1 , яку зазначену у позовній заяві, судової повістки, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки (а.с. 126), судове засідання було відкладено на 14.05.2024р. на 10-30 год.
14.05.2024р. позивачка - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення на адресу позивачки: АДРЕСА_1 , яку зазначену у позовній заяві, судової повістки, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки (а.с. 135).
В матеріалах справи не містяться клопотання щодо відкладення судового засідання або заяв про розгляд справи за її відсутності.
14 травня 2024 року судом постановлено оскаржувану ухвалу про залишення позову без розгляду.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції, про те, що наявні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, оскільки позивач, як ініціатору судового процесу, належним чином будучи повідомленими про день та час розгляду справи (03.04.2024р та 14.05.2024р) повторно не з`явилась у судове засідання, заяв про розгляд справи за її відсутності не подавала.
Судом обґрунтовано враховано те, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду.
Положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Доводи апеляційної скарги, щодо поважності причин неявки у судові засідання, з приводу перебування на лікуванні у санаторії Моршин у період з 28.02.2024 року по 20.04.2024 року та з 10.05.2024 року по 16.05.2024 року, перебування позивача у Туреччині, не беруться до уваги, оскільки поважність причин такої неявки не враховується судом при вирішенні питання про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України у разі повторної неявки позивача у підготовче засідання чи у судове засідання.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач ОСОБА_2 отримав судову повістку замість позивача ОСОБА_1 не обґрунтовані, виходячи з вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Частинами 2-5, 8 ст. 130 ЦПК передбачено, що розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.
Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Тобто, всупереч доводам апеляційної скарги, відповідно положень ст. 130 ЦПК, уповноважена особа «Укрпошти», надала під розписку судову повістку на 14.05.2024 року, повнолітній особі, яка зареєстрована за такою же адресою як і позивач: АДРЕСА_1 . Відповідних клопотань про зміну адреси позивача матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що позивач двічі не зміг з`явитись у судові засідання з поважних причин не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, які ґрунтуються на положеннях ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).
Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.
Відтак, суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Інші доводи апеляційної скарги фактично зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, та спростованні наведеними у цій постанові мотивуваннями.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що при постановлені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не було допущено порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду залишається без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 23.12.2024 року.

Головуючий                                                                 О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                        А.П. Заїкін

                                                                               С.О. Погорєлова