Справа № 465/4488/22                        Головуючий у 1 інстанції: Величко О.В. 
Провадження № 22-ц/811/3382/23                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 грудня 2024 року м.Львів 

    Справа № 465/4488/22
Провадження № 22ц/811/3382/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником Федяєвим Сергієм Володимировичем, на рішення Франківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 19 вересня  2023 року у складі судді  Величка О.В.у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс», з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича, приватного виконавця Валявського Олександра Анатолійовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-   
встановив:
17 серпня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Компані Фінанс», з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В., приватного виконавця Валявського О.А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову посилається на те, що між нею ( ОСОБА_2 ) та ТзОВ «Мілоан» 25 травня 2019 року укладено кредитний договір №3526323, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Вказує, що 28 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В вчинено виконавчий напис № 15335, у зв`язку із боргом за кредитним договором, укладеним між нею (позивачем) та ТзОВ «Мілоан», і запропоновано задовольнити вимоги кредитора у розмірі 15 250 грн., з урахуванням витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису. 10 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. на підставі виконавчого напису № 15335 від 28 грудня 2020 року відкрито ВП № 65770974. Вважає, що такий виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача. Крім цього, приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання нею (позивачем (боржником)) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а стягувач не надав достатніх та належних доказів відповідно до п. 3.2 передбаченого Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, у зв`язку з чим, оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства. Просить позов задовольнити.
Рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 вересня 2023 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 28 грудня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 15335 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» заборгованості за кредитним договором № 3526323 від 25 травня 2019 року. Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду  оскаржив ОСОБА_1  через свого представника  ОСОБА_3 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що ОСОБА_1 є належним відповідачем у цій справі Зазначає, що такий не був стороною у справі, однак оскаржуване рішення вплинуло на його майнові права та інтереси. Стверджує, що 1 липня 2022 року між ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТзОВ «КОМПАНІ ФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги № РтК/1-ЮО від 1 липня 2022 року, згідно якого всі права та обов`язки за договором № 3526323 від 25 травня 2019 року, укладеним ОСОБА_2 , перейшли до ТОВ «КОМПАНІ ФІНАНС». Також, 1 липня 2022 року між ТзОВ «КОМПАНІ ФІНАНС» та ним ( ОСОБА_1 ) укладено договір №01/07 про відступлення права вимоги, відповідно до якого всі права та обов`язки за договором № 3526323 від 25 травня 2019 року, на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ, перейшли до ОСОБА_1 . Вважає, що з 1 липня 2022 року належним кредитором за кредитним договором № 3526323 від 25 травня 2019 року є ОСОБА_1 і саме він має право вимоги до ОСОБА_2 , та є належним відповідачем у справі. Зазначає, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.
Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться. Датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст. 268 ЦПК України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що слід закрити апеляційне провадження у справі, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі, яка переглядається, рішенням Франківського районного суду міста Львова від 19 вересня 2023 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 28 грудня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 15335 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» заборгованості за кредитним договором № 3526323 від 25 травня 2019 року. Рішення суду  оскаржив в апеляційному порядку ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, проте судовим рішенням вирішено питання про його права, свободи та інтереси.
ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку рішення районного суду, як особа, яка не брала участі у справі, проте, суд, на його думку, вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «DIYA 97 v. UKRAINE», заява № 19164/04).
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно із п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України однією 
з основних засад судочинства в Україні є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній конкретизовано положеннями глави 1 розділу V 
ЦПК України, у якій врегульовано порядок і підстави для апеляційного 
оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.
Згідно зі ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи.
У ст. 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення 
не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Статтею 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Установлена процесуальним законом можливість здійснення апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не була залучена до участі у справі, лише у разі підтвердження та встановлення наявності порушення оскаржуваним судовим рішенням її прав, інтересів та (або) обов`язків ґрунтується на принципі res judicata, тобто поваги до остаточного судового рішення, дія якого передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.
Засада обов`язковості судових рішень буде нівелюватися, 
якщо судове рішення могло б переглядатися за ініціативою особи, яка не брала участі у справі та не має безпосереднього правового зв`язку з оскаржуваним судовим рішенням, яке не впливає на її права та обов`язки. У такому випадку процедура апеляційного перегляду та скасування остаточного судового рішення несумісна з принципом визначеності правовідносин та верховенством права.
Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України).
Тобто у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
Особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Судове рішення, що оскаржується особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи (постанови Верховного Суду: від 4 листопада 2019 року у справі № 542/401/18 (провадження № 61-15078св19), від 10 вересня 2020 року у справі № 757/66808/19-ц (провадження № 61-10846св20), від 17 червня 2021 року у справі № 626/2547/19 (провадження № 61-18621св20), від 4 вересня 2024 року у справі № 461/6178/22 (провадження № 61-2120 св24)).
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, у спірних правовідносинах суд апеляційної інстанції повинен надати оцінку доводам особи, яка не брала участі у розгляді справи в суді першої інстанції і подала апеляційну скаргу, щодо наявності у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням. Тобто слід з`ясувати, чи вирішено судом питання про право, інтерес, обов`язок заявника, і чи такий зв`язок є очевидним та безумовним, а не ймовірним.
На вказаному наголошено в постанові Верховного Суду від 3 липня 2024 року у справі № 598/96/23 (провадження № 61-2421св24).
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (п. 4 ч.3 ст.376 ЦПК України).
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, наведених у постановах: від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18), від 24 квітня 2024 року у справі № 548/1887/21 (провадження № 61-4306св23) та інших, у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю та, відповідно, питання щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не вирішується.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не брав участі у справі, він навів власні обґрунтування щодо необхідності його залучення до участі у спорі та щодо порушення його прав та інтересів рішенням суду першої інстанції, оскільки вважає, що до нього перейшли права кредитора. В обґрунтування свого права на апеляційне оскарження рішення суду посилається на те, що 1 липня 2022 року між ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТзОВ «КОМПАНІ ФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги № РтК/1-ЮО від 1 липня 2022 року, згідно якого всі права та обов`язки за договором № 3526323 від 25 травня 2019 року укладеним ОСОБА_2 , перейшли до ТОВ «КОМПАНІ ФІНАНС». Також, 1 липня 2022 року між ТзОВ «КОМПАНІ ФІНАНС» та ним ( ОСОБА_1 ) укладено договір №01/07 про відступлення права вимоги, відповідно до якого всі права та обов`язки за договором № 3526323 від 25 травня 2019 року, на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ, перейшли до нього. Вважає, що з 1 липня 2022 року належним кредитором за кредитним договором № 3526323 від 25 травня 2019 року є він і саме йому належить право вимоги до ОСОБА_2 . Відтак, він є належним відповідачем у справі.
Встановлено, що 28 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис № 15335 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит - Капітал», яке є правонаступником ТОВ «Мілоан», заборгованості за кредитним договором № 3526323 від 25 травня 2019 року.
10 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. відкрито ВП № 65770974 на підставі виконавчого напису № 15335 від 28 грудня 2020 року.
1 липня 2022 року між ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та ТзОВ «Компані Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № РтК/1-ЮО, відповідно до якого всі права та обов`язки за кредитним договором № 3526323 від 25 травня 2019 року, на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ, перейшли до ТзОВ «Компані Фінанс».
Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.
Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
З наведених норм права випливає, що коли кредитор у спірному матеріальному зобов`язанні (цивільному, господарському тощо) відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України замінений внаслідок відступлення права вимоги, то суд в порядку процесуального правонаступництва замінює такого учасника справи, виконавчого провадження його правонаступником, про що постановляє ухвалу. Внаслідок цього процесуальні права та обов`язки у справі, виконавчому провадженні, які мав такий учасник переходять до його процесуального правонаступника.
Отже, перехід процесуальних прав і обов`язків у справі, виконавчому провадженні до процесуального правонаступника безпосередньо залежить від переходу до нього матеріальних прав та обов`язків, зокрема права вимоги у зобов`язанні внаслідок його відступлення.
Приватний виконавець Валявський О.А. повідомив суд, що він виконував виконавчий напис від 28 грудня 2020 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» боргу в розмірі 16 180 грн. (ВП № 65770974). 20 вересня 2023 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням. Стягувачем за вказаним виконавчим провадженням було ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», заміна стягувача у виконавчому провадженні не проводилася.
Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги, що з 1 липня 2022 року належним кредитором за кредитним договором № 3526323 від 25 травня 2019 року є ОСОБА_1 і саме він має право вимоги до ОСОБА_2 , та є належним відповідачем у справі, а тому рішенням суду порушуються його права.
Відтак, є з`ясованим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не вирішував питання про права, інтереси 
та (або) обов`язки ОСОБА_1 . Оскаржуване рішення суду першої інстанції не встановлює, не змінює, не обмежує, і не припиняє права та/або обов`язки заявника. Тому відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 362 
ЦПК України апеляційне провадження підлягає закриттю.
Керуючись ст. ст. 255, 258-261, 353, 362, 389- 391 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Закрити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником Федяєвим Сергієм Володимировичем, на рішення Франківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 19 вересня  2023 року за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс», з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича, приватного виконавця Валявського Олександра Анатолійовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст ухвали складено 20 грудня  2024 року.
Головуючий -______________________Т.І.Приколота
Судді:____________Ю.Р. Мікуш   _______________Р.В. Савуляк