Номер провадження: 22-ц/813/6555/24 
Справа № 501/616/24
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,
учасники справи: позивач– Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 
на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 липня 2024 року, ухвалене Іллічівським міським судом Одеської області у складі: судді Петрюченко М.І. в приміщенні того ж суду,
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

19 лютого 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі свого представника ОСОБА_3 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , який мотивовано тим, що 29.10.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2523039, на підставі якого відповідачу був наданий кредит в сумі 6 000,00 грн строком на 30 днів.
Між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 11.08.2023 укладено договір факторингу № 11082023, у відповідності до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за вказаним кредитним договором у сумі 14596,89 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 6000,00 грн; сума заборгованості за процентами – 8596,80 грн. Відповідач не виконала свого зобов`язання після відступлення права грошової вимоги з 11.08.2023 та має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 14 596,89 грн.
Крім того, позивач посилається на те, що 26.09.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 77715817, на підставі якого відповідачу надано грошові кошти в розмірі 14 652,00 грн строком на 30 днів.
Між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 14.06.2021 укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за вказаним договором позики у сумі 27 862,99 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 14 652,00 грн; сума заборгованості за відсотками – 13 210,99 грн, сума заборгованості за пенею – 0,00 грн.
Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 27 862,99 грн. 
Також, позивач стверджує, що 17.01.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 15602-01/2022, на підставі якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 4 000,00 грн строком на 14 днів, процентна ставка 0,5 % за день.
Між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 13.01.2023 укладений договір факторингу № 13012023, у відповідності до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги.
Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 8 180,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 4 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками – 4 180,00 грн, сума заборгованості за пенею – 0,00 грн.
У зв`язку з чим позивач був вимушен звернутися до суду з вказаним позовом в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за:
- кредитним договором № 2523039 в розмірі 14596,80 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 6000,00 грн; сума заборгованості за процентами 8596,80 грн;
- договором позики № 77715817 в розмірі 27862,99 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 14652,00 грн; сума заборгованості за відсотками 13210,99 грн, сума заборгованості за пенею 0,00 грн;
- кредитним договором № 15602-01/2022 в розмірі 8180,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 4000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 4180,00 грн, сума заборгованості за пенею 0,00 грн,
Всього стягнути заборгованість за договорами у загальному розмірі 50 639,79 гривень.
25 квітня 2024 року адвокат Семененко Н.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що до позовної заяви не додано жодного платіжного документа, підтверджуючого передачу грошових коштів на виконання умов договору факторингу № 11082023. Одночасно представник відповідача зазначає, що заявлена вимога щодо стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 8 596,80 грн є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 77715817, позивачем не додано жодного платіжного документа, підтверджуючого передачу грошових коштів на виконання умов договору факторингу № 14/06/21. Також, заявник стверджує, що заявлена вимога про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 13 210,99 грн є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 15602-01/2022 позивачем не додано жодного платіжного документа, підтверджуючого передачу грошових коштів на виконання умов договору факторингу № 13012023. Також, заявник стверджує, що заявлена вимога про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 4 180,00 грн є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що згідно положення договору позики кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами тільки в межах строку кредитування, який становить 14 днів.
Крім того, представник відповідача посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи, внаслідок чого є звільненою від сплати судового збору.
З урахуванням вищевикладеного, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
08.05.2024 представник позивача надала до суду відповідь на відзив (а.с. 131-137), в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що укладаючи договори дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунаційної системи, позикодавця діяла відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», у сторін договору позики виникли цивільні права та обов`язки, тощо.
Укладаючи договори, позичальник засвідчив, що погоджується, що електронний підпис з одноразовим ідентифікатором є аналогом його власноручного підпису, а також усвідомлює правові наслідки такої угоди.
Крім того, стороною позивача в якості доказів надано розрахунки заборгованості за вищевказаними кредитними договорами. Що стосується відсотків, то відповідно до п. 5.1. позичальник ознайомився з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Представник відповідача 21.06.2024 надав до суду додаткові пояснення, зазначає, що позивач просить стягнути з відповідача проценти за договорам поза межами строку дії вказаних договорів, що суперечать висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. (а.с.198-200)
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 липня 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено повністю.
Стягнено з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_2 у AT «ТАСкомбанк») суму заборгованості:
- за кредитним договором № 2523039 в розмірі 14 596,80 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 6 000,00 грн; сума заборгованості за процентами – 8 596,80 грн;
- за договором позики № 477715817 в розмірі 27 862,99 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 14 652,00 грн; сума заборгованості за відсотками – 13 210,99 грн, сума заборгованості за пенею – 0,00 грн;
- за кредитним договором № 15602-01/2022 в розмірі 8 180,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 4 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками – 4 180,00 грн, сума заборгованості за пенею – 0,00 грн.
Всього стягнено заборгованість за договорами у загальному розмірі 50 639,79 грн.
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, не звернув увагу на факт того, що до позовної заяви позивачем не надано жодного платіжного документа, що підтверджує передачу грошових коштів в розпорядження клієнта на виконання умов договору, а лише в подальшому разом з відповіддю на відзив були надані додаткові докази по справі: платіжні інструкції. Позивач жодним чином не обґрунтував неможливість подання доказів одночасно з подачею позовної заяви. 
Щодо стягнення нарахованих відсотків, скаржник посилається на те, що кредитним договором № 2523039 та № 77715817 строк кредиту становить 30 днів, процентна ставка - 1,99% на день, за кредитними договором 15602-01/2022 строк позики -14 днів, процентна ставка - 0,5 % на день, отже кредитор мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами тільки в межах вказаних строків.
15 серпня 2024 року від представника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що обставини, на які посилається представник відповідача є необґрунтованими, недоведеними та суперечать нормам чинного законодавства. Також вказує, що кредитний договір був укладений з позичальником в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання позики, за умовами, які вважала зручними для себе та підтвердила умови отримання позики. Після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання договорів. Кредитні кошти були перераховані на банківську карту відповідача.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення коштів у розмірі 50 639,79 гривень, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 вказаної норми).
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи позов, суд виходив з факту невиконання відповідачем зобов`язань за кредитними договорами. Такий висновок суду відповідає обставинам справи з яким погоджується суд апеляційної інстанції.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3, 5, 6, 7, 12 статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями статті 12 Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі N 524/5556/19 (провадження N 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі N 234/7159/20 (провадження N 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29.10.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2523039 на підставі якого відповідачу був наданий кредит в сумі 6 000,00 грн. строком на 30 днів. (а.с. 9-15).
Між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 11.08.2023 укладено договір факторингу № 11082023, у відповідності до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за вказаним кредитним договором у сумі 14 596,89 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 6 000,00 грн; сума заборгованості за процентами – 8 596,80 грн (а.с. 26-28).
Відповідач не виконала свого зобов`язання після відступлення права грошової вимоги з 11.08.2023, та має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 14 596,89 грн.
Також, 26.09.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 77715817 на підставі якого відповідачу надано грошові кошти в розмірі 14 652,00 грн строком на 30 днів (а.с. 37).
Між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 14.06.2021 укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за вказаним договором позики у сумі 27 862,99 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 14 652,00 грн; сума заборгованості за відсотками – 13 210,99 грн, сума заборгованості за пенею – 0,00 грн. (а.с. 38-40)
Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 27 862,99 грн.
Крім того, 17.01.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 15602-01/2022, на підставі якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 4 000,00 грн строком на 14 днів, процентна ставка 0,5 % за день. (а.с. 50-52)
Між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 13.01.2023 укладений договір факторингу № 13012023, у відповідності до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги (а.с. 55-57). Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує внаслідок чого має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 8 180,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 44).
Матеріалами справи підтверджено, що кредитні договори № 2523039, № 77715817, № 15602-01/2022 підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами.
Кредитні договори містять персональні дані відповідача, зокрема, номер його картки платника податків, серію та номер паспорта громадянина України, зареєстроване місце проживання, електронну адресу, номер мобільного телефону.
Також в кредитних договорах визначено порядок та умови надання фінансового кредиту, сплати процентів та строку їх дії.
Відповідач не підтвердив належними доказами факт неотримання кредитних коштів на банківський рахунок, зазначений в договорах.
Отже, доведеним є факт укладення кредитних договорів, а також наявність заборгованості за ними.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Скаржник зазначає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу отримання відповідачем кредитних коштів та їх розміру. На підтвердження надання відповідачу позики та кредитів позивач надає лише розрахунки заборгованості за відповідними договорами.
Однак, апеляційний суд не погоджується з даним твердженням.
ТОВ «ФК «ЄАПБ» як новий кредитор до якого на підставі договорів факторингу перейшли майнові права вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами, набуло усіх прав кредитора на підставі вищезазначених договорів, шляхом підписання таких договорів відповідачем одноразовим електронним підписом, який було надіслано йому на її номер телефону, вказаний під час оформлення такого кредиту чи позики.
Ставлячи підпис під договорами, відповідачка таким чином підтвердила, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
Тому, факт підписання відповідачкою договорів підтверджується наявністю одноразового електронного підпису під кожним договором.
Щодо аргументів скаржниці, що надані розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами, які передбачені «Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75», а отже не підтверджують факт передачі коштів, то з цього слід зазначити наступне.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових рахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Оскільки, всі кошти за даними договорами надавались на особистий картковий рахунок вказаний відповідачкою, то всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайором регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», відповідно до положень якого вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.
Крім того, Верховним Судом України в постанові від 24.02.2016 за № 6-50цс16 наголошується, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Посилання скаржника на те, що до позовної заяви позивачем не надано жодного платіжного документа, що підтверджує передачу грошових коштів в розпорядження клієнта на виконання умов договору, а лише в подальшому разом з відповіддю на відзив були надані додаткові докази по справі: платіжні інструкції, колегія суддів відхиляє, оскільки положеннями чинного ЦПК України, зокрема ч. 4 ст. 179 ЦПК України, передбачена можливість сторонам справи надавати докази, які не були подані разом із позовом та/або відзивами, разом із наданням відповідей на відзиви та/або заперечення на відповіді в обґрунтування викладених у цих заявах по суті обставин. В даному випадку позивачем в межах встановленого судом строку та встановленої можливості законом надано заперечення на позицію відповідача по суті спору у формі відповіді на відзив разом із доказами, які її обґрунтовують.
Тому, факт отримання скаржницею коштів підтверджено наявними матеріалами в справі.
Крім того, відповідачка не заперечує факт укладення нею вказаних договорів, а оспорює нараховані відсотки. 
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неправомірність нарахування процентів після закінчення строку дії договорів з огляду на таке. 
Відповідно до пунктів 4.1. та 4.1.1 договору № 2523039 від 29.10.2021 сторони погодили порядок продовження кредиту за ініціативою клієнта (пролонгація), у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладання додаткового договору (а.с. 10зв.).
Як вбачається з матеріалів справи, 13.12.2021 був укладений додатковий договір до договору № 2523039 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 , в якому сторони погодили наступні умови, а саме: строк користування кредитом продовжується на 30 днів; дата повернення та сплата процентів за користування -13.01.2022; процента ставка -1,99% від суми кредиту за кожен день, реальна річна процентна ставка – 29653,85%, орієнтовна загальна вартість кредиту – 9582,00 грн (а.с. 19). 
Згідно з п. 4.2.1. договору № 2523039 сторони домовилися, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.1.1 – 4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту (а.с. 10зв.). 
У пунктах 4.3. за кредитним договором № 15602-01/2022 сторони погодили, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, передбачений п. 1.2. договору та/або Додатку (ах) до цього договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього договору продовжують нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору (а.с. 51).
За договором позики № 77715817 п. 17 передбачено, якщо сума позики, зазначена в п.п. 2.1 п.2 договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п. 2 договору за кожен день такого користування (а.с. 37).
Отже, укладаючи кредитні договори, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку кредитування.
За матеріалами справи, відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту у визначений договором строк не виконала. Тому нарахування процентів відповідає умовам договорів.
Водночас, скаржник ставить під сумнів договори факторингу за якими право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».
З приводу цього слід зазначити таке: ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Оскільки договори факторингу в судовому порядку оскаржені не були, то вони є чинними, а отже право вимоги за договорами перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» на законних підставах. Такі договори факторингу сторонами не розривались, тому підлягають до виконання і такі мають правове значення для позивача в частині погашення заборгованості на користь нового кредитора.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» як таких, що узгоджуються з матеріалами справи та відповідають вимогам норм матеріального права.
Отже, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Дата складення повного тексту постанови – 26 листопада 2024 року.

Судді:                                                                М.В. Назарова

                                                                       В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко