ПОСТАНОВА                                                                                                                                   
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 грудня 2024 року
м. Київ
 
справа № 486/74/20
провадження № 61-2052св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.
суддів:  Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,                          Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом)-  ОСОБА_2 ,
треті особи: орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, орган опіки та піклування адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Орган опіки та піклування адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини
 
за касаційною скаргою адвоката Боднар Богдани Євгеніївни як представника ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду                      від 19 грудня 2023 року у складі суддів: Темнікової В. І., Крамаренка Т. В.,               Тищук Н. О. 
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила,                         з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, ухвалити рішення про негайне відібрання у ОСОБА_5 і ОСОБА_3 малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і повернення його до місця попереднього проживання квартири АДРЕСА_1 ; визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 ,                                  ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнення судових витрат.
На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що з 2010 року сторони перебували у шлюбі, з 27 грудня 2019 року шлюбні стосунки припинено.                 В січні 2020 року позивач звернулась до суду із заявою про розірвання шлюбу. 
У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До 27 грудня 2019 року подружжя та малолітній син проживали у квартирі АДРЕСА_1 .
 
27 грудня 2019 року приблизно об 11:30 відповідач без відома та згоди позивача забрав сина із дитячого садочка та поїхав на Західну Україну, повернути сина відмовляється, налаштовує його проти позивача, здійснюючи психологічне насильство над дитиною. Дитина не відвідує дитячий садок та інші гуртки, про стан здоров`я сина позивачу нічого не відомо. Після звернення до поліції позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 і ОСОБА_3 безпідставно утримують її сина у своїй квартирі.
 
У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком за адресою: АДРЕСА_3 .
 
Як на обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 посилався на те, що з 20 серпня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 лютого 2020 року.               У шлюбі народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Із серпня 2019 року між сторонами виникли напружені відносини, у позивача за первісним позовом з`явився інший чоловік, з яким вона познайомила сина, що спричинило нервові зриви у дитини. В консультативному висновку від 24 лютого 2020 року зазначено, що хлопчик перебуває у стані агресії, страху, наявні порушення сну. З консультативного висновку від 01 червня 2020 року відомо, що дитина видужує, але потрібен контроль за емоційним станом та огородити дитину від психотравмуючого агента (матері).
Зараз син на повному утриманні ОСОБА_2 , який забезпечує йому належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. ОСОБА_2   зареєстрований як ФОП, його дохід на місяць становить 69 500,00 грн, також на праві власності йому належить нерухоме майно, зокрема квартири в м. Южноукраїнськ та у м. Києві. 
 
ОСОБА_1 не має свого житла, працює інженером і отримує заробітну плату                в розмірі 17 578, 58 грн, матеріальної підтримки та можливості придбати житло немає.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Южноукраїнський міський суд Миколаївської області рішенням від 23 серпня                2023 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визначив місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_1 , яка на теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Відмовив у позові ОСОБА_1 в частині негайного відібрання у ОСОБА_3 малолітнього ОСОБА_7 і повернення його  за місцем попереднього проживання. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовив.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що встановлення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини. ОСОБА_2 самостійно змінив місце проживання дитини, що викликало стрес, дитина тривалий час не проживала із матір`ю, не бачила матір та не спілкувалась з нею у спокійних і нормальних умовах. 
 
Процесуальна та побутова поведінка відповідача, незважаючи на те, що він займається вихованням та утриманням дитини, не свідчить про виконання рекомендацій експерта, відбувається повне відчуження дитиною матері, дитина перебуває у дуже нервовому стані. З урахуванням поведінки батька неможливим                    є поступове звикання дитини до проживання з матір`ю. Суд не взяв до уваги висновок комплексної судової психологічної експертизи в частині визначення місця проживання дитини із батьком, враховуючи той факт, що експертиза проводилась, після того, як дитина майже два роки не бачила матір та нормально не спілкувалася з нею. ОСОБА_9 навчається дистанційно, тому звичне для нього оточення                        у школі розірвано не буде, оскільки такого оточення не існує.
 
Між сторонами наявний спір про визначення місця проживання дитини, дитина проживає з батьком, а тому підстав для застосування статті 162 СК України та задоволення вимог про відібрання дитини немає.   
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Миколаївський апеляційний суд постановою від 19 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив. Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 серпня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив. Визначив місце проживання малолітнього ОСОБА_6 ,                               ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_2 , який на теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_4 .
В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що визначення місця проживання ОСОБА_6 з батьком на теперішній час максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному його вихованню та розвитку у звичному для нього середовищі. Неповнолітній ОСОБА_9 в апеляційному суді висловив бажання проживати разом із батьком.Син сторін дистанційно навчається, має друзів за місцем проживання, з якими проводить вільний час, проживання                            у звичній для нього обстановці створює відчуття захищеності та сприяє стабільності його психічного та емоційного стану, а зміна місця його проживання, спричинить порушення стійких, усталених зв`язків ОСОБА_8 з оточенням і звичним середовищем, не відповідатиме його найкращим інтересам, і такі вимушені зміни в його житті можуть негативно вплинути на його психоемоційний стан.
 
Висновки органів опіки та піклування Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради від 22 вересня 2020 року та Южноукраїнської міської ради від 27 липня 2022 року щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_8 з матір`ю, недостатньо обґрунтовані та суперечать інтересам дитини, прийняті всупереч нормам статті 171 СК України та частини третьої статті 29 ЦК України, без з`ясування думки дитини при вирішенні питання щодо її місця проживання, тоді як її вік дозволяв їй її висловити.
 
Короткий зміст касаційної скарги, відзиву на неї, їх узагальнені аргументи
У касаційній скарзі адвокат Боднар Б. Є. як представник ОСОБА_1 просить постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року скасувати, рішення Южноураїнського міського суду Миколаївської області від 23 серпня                    2023 року залишити без змін.
 
Підставою касаційного оскарження зазначив те, що суд апеляційної інстанції                    застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16 та постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17, від 28 грудня 2020 року у справі               № 487/2001/19, від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17, від 12 січня                   2022 року у справі № 663/724/19, від 16 листопада 2020 року у справі № 313/310/18, від 06 лютого 2019 року у справі № 127/15879/17, від 14 липня 2020 року у справі              № 127/28537/18, від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15, від 19 вересня 2019 року у справі № 486/709/16.
 
Як на обґрунтування вимог  касаційної скарги заявник посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Твердження суду апеляційної інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.   ОСОБА_2 змінив місце проживання малолітнього сина з метою розірвати зв`язок між сином і матір`ю, обмеживши їй спілкування з дитиною. Консультація лікаря - консультанта   ОСОБА_10 від 01 червня 2020 року  проведена на основі обстеження іншого спеціаліста  - психолога від 28 травня 2020 року, в якому не було зазначено про маму як «психотравмуючого агента». 
 
Заявник не погоджується з посиланням апеляційного суду на те, що висновок органу опіки та піклування Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради від 22 вересня 2020 року при вирішенні питання щодо місця проживання дитини складено без з`ясування її думки, тоді як вік дитини дозволяв її висловити, адже на час складення цього висновку дитині не було ще шести років.
 
У березні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката Коренко Т. В. як представник ОСОБА_2 на касаційну скаргу, мотивований законністю                                й обґрунтованістю рішення апеляційного суду. 
 
Визначення місця проживання з матір`ю може призвести до негативних наслідків та непередбачуваних психологічних травм. Дитина прижилась в існуючому середовищі, вагомих підстав змінювати її місце проживання немає. Кращі умови для проживання малолітнього ОСОБА_7 створені у батька, який матеріально та фінансово забезпечений, має позитивну характеристику з місця роботи. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
13 березня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з 20 серпня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 лютого 2020 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишено прізвище, яке було до реєстрації шлюбу « ОСОБА_11 ».
 
Спільне проживання сторони припинили в грудні 2019 року.
 
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
З 26 грудня 2011 року позивач працювала у ВП «Южно-Українська АЕС»,                                      з 26 грудня 2021 року працює інженером ІІ категорії Відділу з кошторисно-договірної роботи Управління планування та фінансування ВП «Атопроектінжиніринг» ДП «НАЕК «Енергоатом», за місцем роботи зарекомендувала себе як ініціативний                          і кваліфікований спеціаліст, отримує заробітну плату.
 
ОСОБА_2   з 27 травня 2020 року є фізичною особою - підприємцем.
На праві приватної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_2 , ОСОБА_14 належить квартира АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_9 зареєстрований разом із матір`ю та батьком у квартирі АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_9 з 02 жовтня 2017 року відвідував КЗ «Центр розвитку дитини «Гармонія» управління освіти Южноукраїнської міської ради,  за період відвідування дошкільного закладу у вихованні та розвитку дитини брали участь матір                                      і батько. З 28 грудня 2019 року дитина заклад не відвідує (довідки КЗ «Центр розвитку дитини «Гармонія» управління освіти Южноукраїнської міської ради). 
 
ОСОБА_7 часто хворіє на застудні захворювання, потребує догляду матері. На лікарняних по догляду за хворою дитиною перебуває мати - ОСОБА_4 (довідка КНП Южноукраїнського міського центру первинної медико-санітарної допомоги» від 08 січня 2020 року № 14516).
 
ОСОБА_4 застрахувала свого сина   ОСОБА_7 на 2020 рік.
 
27 грудня 2019 року ОСОБА_2 без відома та згоди позивача забрав сина                                      з дитячого садочка та поїхав з ним до родичів на новорічні свята.
 
За фактом зникнення малолітнього ОСОБА_7 та застосування щодо неї відповідачем домашнього насильства позивач неодноразово зверталась до відповідних органів.
 
ОСОБА_2 також звертався до Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП                        в Миколаївській області щодо розпорядження дружиною спільно нажитим майном та заміни замків у квартирі.
 
Южноукраїнське ВП Первомайського ВП ГУ Національної поліції в Миколаївській області припинило перевірку за фактом звернення щодо того, що ОСОБА_2 забрав сина та забороняє побачення із ним, прогулянок сина і дідуся містом, погроз фізичної розправи тощо (лист від 10 січня 2020 року).
 
Южноукраїнське ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області припинило перевірку за фактом розпорядження ОСОБА_4 спільно нажитим майном та заміни замків у квартирі (лист від 13 січня 2020 року).
 
Комісія Управління молоді, спорту та культури Южноукраїнської міської ради не виявила факт вчинення насильства по відношенню до ОСОБА_4 . Координація дій щодо встановлення факту вчинення насильства по відношенню до дитини входить до повноважень служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради (лист                      від 31 січня 2020 року). 
 
Южноукраїнський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді повідомив, що з лютого поточного року сім`я перебуває на обліку як така, що знаходиться в стані розлучення, яке спричинило домашнє насильство з боку чоловіка ОСОБА_15 стосовно дружини й ізолювання батьком сина від спілкування з матір`ю та соціумом. Батькам рекомендовано звернутися до центру для отримання послуг юрисконсульта та практичного психолога. ОСОБА_4                            і ОСОБА_2 звернулися до практичного психолога. В ході бесіди з практичним психологом ОСОБА_2 зазначав, що син ОСОБА_8 хворіє й після одужання «коли син буде готовий» він його приведе з метою визначення прихильності дитини до батьків. ОСОБА_2 жодного разу не приводив дитину до практичного психолога для проведення діагностичного обстеження (лист Южноукраїнського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 28 лютого 2020 року).
 
Згідно з актом  обстеження умов проживання від 13 січня 2020 року квартири АДРЕСА_5 , де проживає      ОСОБА_4 , умови для перебування дитини створені належним чином. 
 
З 28 грудня 2020 року ОСОБА_4 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_6 , в якій згідно з актом обстеження умов проживання від 20 січня                     2022 року для дитини створені всі необхідні умови для проживання та розвитку.
 
Із січня 2020 року дитина проживає з батьком за іншою адресою.
Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 22 січня                          2020 року визначено спосіб спілкування позивача з її малолітнім сином, а саме:                         у будні дні: з 17:00 год до 20:00 год та в перші і треті вихідні місяця з 10:00 год суботи                       до 16:00 год неділі. 
 
14 лютого 2020 року представники служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради відвідали за фактичним місцем проживання сина ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , який проживає з батьком у квартирі АДРЕСА_7 , однак батька разом із сином за місцем їх проживання не було. Зі слів діда, його внук ОСОБА_8 разом з батьком перебувають в санаторії в м. Одесі (лист міського голови від 17 лютого 2020 року, акт умов проживання від 14 лютого 2020року).
 
17 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 12020150120000116 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України за заявою ОСОБА_16 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 самовільно, всупереч установленому законом порядку, перешкоджає її спілкуванню із сином ОСОБА_17 2014 року народження. 11 червня 2021 року кримінальне провадження зупинене у зв`язку з оголошенням підозрюваного у розшук.
 
ОСОБА_4 зверталась із запитом до КНП «ЮМБЛ», яке повідомило, що в період               з 04 лютого до 06 лютого 2020 року ОСОБА_2 не звертався за медичною допомогою, госпіталізований до КНП «ЮМБЛ» не був.
 
З консультативних висновків спеціаліста лікаря-психіатра від 14 лютого,  від 04 і 08 березня та від 01 червня 2020 року відомо, що ОСОБА_9 був на прийомі у лікаря               у супроводі батька зі скаргами на те, що між батьками процес розірвання шлюбу,                       у дитини порушення сну, страх. Призначено лікування.
 
За результатами нейропсихологічних обстежень від 03 березня,  від 28 травня                2020 року психоемоційний стан дитини знижено, риси залежності, роздратованості, невпевненості в собі, недовірливість і боягузтво, почуття невизначеності. На фоні психоемоційного зниження відзначається психічне напруження, тривожність                            і супроводжується високою психічною втомою. Відзначається позитивна динаміка з боку емоційно-вольової сфери, психофізіологічного статусу. У тесті Рене Жиля показники щодо сім`ї виходять на перший план, позитивні відносини з батьком, бабусею і дідусем, з якими постійно проводить час.
 
У консультативному висновку спеціаліста, складеному лікарем консультантом                від 01 червня 2020 року, зазначено, що дитина видужує, але потрібен контроль за емоційним станом та огородити дитину від психотравмуючого агента (матері).
 
З 15 травня до 31 грудня 2020 року ОСОБА_2 орендував квартиру   АДРЕСА_8 , а з 01 вересня 2020 року до 01 березня 2021 року - квартиру АДРЕСА_9 та проживав там разом із сином  (акти про проживання від 08, 17 вересня 2020 року).
 
ОСОБА_7 з 01 червня 2020 року відвідує як індивідуальні, так і групові заняття                  із сенсомоторної корекції.
 
З 01 вересня 2020 року ОСОБА_7 відвідує курс з підготовки до школи при дитячому центрі «Драбинка знань». Дитина виглядає охайно, сумлінно виконує домашнє завдання згідно з віковим розвитком.
 
01 вересня 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_7 уклав договір про надання освітніх послуг із ТОВ «Одеська приватна загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів «Сходження», з 01 вересня 2021 року ОСОБА_7 навчається у цьому закладі. 
 
У провадженні дізнавача СД відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_2 за статтею 356 КК України. 11 червня 2021 року вказане кримінальне провадження зупинено у зв`язку з оголошенням у розшук підозрюваного. Крім того, в провадженні слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження за пунктом 2 частини другої статті 115 КК України за фактом зникнення малолітнього ОСОБА_7 
 
12 травня 2021 року за участю потерпілої ОСОБА_1 проведено обшук                                  в квартирі АДРЕСА_10 та встановлено місцезнаходження малолітнього ОСОБА_7 за цією адресою. Під час проведення  обшуку ОСОБА_2 поводив себе агресивно та не впускав матір до дитини.
 
Допитана в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_19 (вихователь у ЦРД «Гармонія») підтвердила, що 27 грудня 2019 року ОСОБА_8 дуже рано забрав тато. Дитина завжди була доглянута. ОСОБА_20 любив маму і тата, однак більш емоційно був прихильний до матері, з якої, як склалось враження, він проводив більше часу. 
 
Допитана в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_21 (лікар-педіатр) заначила, що дитину в лікарню приводила та була з нею на лікарняному тільки мати. Свідок                  в січні 2020 року приходила в складі комісії виконкому як дільничний лікар. Того разу дитина її не впізнала, хоча раніше хлопець завжди добре впізнавав і добре ставився. Дитина була напружена. У вересні 2020 року вона також прийшла в складі комісії відвідати дитину на АДРЕСА_11 , в 3-кімнатній квартирі, яка на 6 поверсі, під час цього завжди був присутній батько і дідусь дитини, наодинці їй не дозволили бути з дитиною.
 
Допитана в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_22 пояснила, що знайома із сім`єю позивача з 01 квітня 2014 року, дружили сім`ями. Зазначила про прив`язаність дитини та матері. Про зникнення дитини дізналась від ОСОБА_4 .
Допитана в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_23 (сусідка сім`ї ОСОБА_24 ) повідомила, що 27 грудня 2019 року вранці позивач відводила дитину в дитячий садок та, повернувшись в обід додому, потрапити до квартири не змогла, оскільки виявила замінені замки. Після 13 год свідок бачила, як ОСОБА_25 вибігав із квартири із сумками. Зазначила, що дитина все робила із позивачем та називала її мамою, обіймала, цілувала її.
Допитана в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_26 (двоюрідна сестра ОСОБА_5 ) зазначила, що ОСОБА_1 було відомо про те, що ОСОБА_25 поїхав з дитиною до родичів  святкувати Новий Рік, а в подальшому вони поїхали до м. Одеси і там проживали. Відповідач познайомився із ОСОБА_27 , і вони проживають разом. ОСОБА_28 піклується про дитину, та ОСОБА_8 нормально ставиться до ОСОБА_29 . ОСОБА_25 пропонував сину поспілкуватись із матір`ю телефоном, але хлопчик відмовлявся.
 
Допитаний в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_30 пояснив, що працював із ОСОБА_31 і зараз з ним у дружніх стосунках. Відповідач брав участь                             у вихованні сина, дбайливо ставився до дружини. Після переїзду до м. Одеси ОСОБА_25 влаштував дитину у садочок і намагався, щоб він не чув їх неприємних розмов із ОСОБА_32 . По телефону свідок чув, як хлопчик називає ОСОБА_33 мамою.
 
Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_34 пояснила, що                                               є співмешканкою ОСОБА_2 , і вони живуть у м. Одесі близько трьох років. Відповідач дуже турботливий батько, вона виконувала роль матері хлопчика, який до неї потягнувся, про матір при ній не згадував. Після проведення обшуків вони                 з дитиною відвідували психолога. Хлопчику дали читати позов, після чого він сказав, що мама його не любить, не запитує про його відчуття та бажання. Будучи маленьким, вважав, що це нормально, коли тато йде, до мами приходять інші чоловіки, які погрожують йому, що будуть його бити. ОСОБА_2 не чинив позивачу перешкод у спілкуванні із сином і давав йому вибір спілкуватись із мамою чи ні. ОСОБА_1 не бере участі у вихованні та утриманні ОСОБА_8 . Разом із тим свідок зазначила, що дитина гуляє із мамою та декілька місяців спілкується із нею. Женя сам через ОСОБА_35 передає матері, як їй телефонувати: через день чи щоденно, та зараз один раз на тиждень у понеділок телефонує. Дитина каже, що бачитись із матір`ю не хоче.
 
За результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи                   від 25 листопада 2021 року № 20-6365, проведення якої було розпочато в червні             2021 року, відомо, що сімейна ситуація, яка склалася у родині ОСОБА_7                                     ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), негативно впливає на його емоційний стан через гострий конфлікт між батьками, до якого дитина залучена. Психічний розвиток ОСОБА_7 в цілому відповідає його віку. Дитина відчуває себе благополучно поряд з батьком. Поява матері викликає в ОСОБА_8 гострі негативні відчуття через залучення дитини до конфлікту лояльності (дитина відкидає матір). Ставлення дитини до матері є наслідком комплексу факторів та обставин: конфліктного розлучення батьків, впливу з боку батька, актуальною ситуацією конфлікту батьків, поєднаного з інтервенцією до життя дитини сторонніх осіб (поліції тощо). 
Виходячи з індивідуально - психологічних особливостей, емоційного стану, рівня розвитку дитини, експерти вважають, що найліпшим інтересам дитини,                                        з психологічної точки зору, відповідає проживання дитини з батьком за умов обов`язкових зустрічей з матір`ю (обов`язкового відновлення дружніх стосунків                  з нею), обов`язкове проходження батьками консультацій з психологом та проходження ними сімейної медіації. ОСОБА_9 на цей час має щире бажання проживати разом з батьком.
 
Матеріали справи містять три висновки різних органів опіки та піклування щодо визначення місця проживання ОСОБА_6 з одним із батьків, зроблені в різні періоди часу.
 
У висновку органу опіки та піклування Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради від 22 вересня 2020 року зазначено, що батько дитини не виконує рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 22 січня 2020 року про визначення способу спілкування ОСОБА_16 з її малолітнім сином, переховує дитину від матері, пояснюючи це тим, що син не хоче спілкуватися                            з матір`ю. При проведенні бесіди з батьком дитини він стверджував, що син боїться матері, не хоче її бачити. Дані ствердження робилися в присутності дитини, відчувався тиск на малолітнього ОСОБА_6 . ОСОБА_2 навмисно приховував місце свого проживання. У телефонних розмовах вигадує нову причину відмови                      в обстеженні житла. За адресою, вказаною в позовній заяві, не проживав та не проживає, точну адресу відмовляється надавати, оскільки боїться, що в нього заберуть дитину. Тому орган опіки та піклування Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради вважав доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 з матір`ю ОСОБА_4 .
 
У висновку органу опіки і піклування Южноукраїнської міської ради від 27 липня 2022 року зазначено, що обоє батьків здатні до виконання своїх батьківських обов`язків, забезпечити потреби дитини, належні умови проживання та виховання, але батько самовільно змінив місце проживання малолітнього ОСОБА_8 . Орган опіки та піклування дійшов висновку, що батько самовільно змінив місце проживання сина ОСОБА_8 фактично усунув матір від вільного спілкування та виховання сина, належного виконання батьківського обов`язку через залучення дитини до конфлікту лояльності, що має наслідком відкидання матері, небажання та невжиття заходів до врегулювання конфлікту, налагодження взаємостосунків із матір`ю, така поведінка батька не відповідає інтересам малолітньої дитини. На думку комісії, не доведено обставин, що повернення дитини до матері загрожує життю та здоров`ю ОСОБА_8 . Тому орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважав за доцільне затвердити висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю ОСОБА_1 .
 
Висновок органу опіки Южноукраїнської міської ради оскаржений відповідачем шляхом подання позову до суду.
 
У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 04 серпня 2023 року зазначено, що, враховуючи бажання та думку дитини, орган опіки та піклування вважав за доцільне проживання малолітнього                       ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 . Разом з тим у висновку зазначено, що така думка дитини може бути обумовлена тривалим проживанням дитини виключно з батьком, невиконанням рішення виконкому Южноукраїнської міської ради від 22 січня 2020 року № 38. 
 
Суд першої інстанції дослідив відео- й аудіозаписи зустрічей і телефонних розмов   ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Зокрема, 23 жовтня 2021 року ОСОБА_1 намагалась зустрітись із сином за місцем його проживання із батьком, із дитиною спілкувалась через двері, при цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_36 постійно втручались у розмову та відмовились передати подарунок хлопчику. Під час телефонної розмови ОСОБА_8 відмовлявся від спілкування з матір`ю, поки вона не надасть згоду на його виїзд за кордон для відпочинку. 
 
Апеляційний суд заслухав думку неповнолітнього ОСОБА_6 в присутності представників органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо його проживання з одним із батьків. Неповнолітній ОСОБА_9 повідомив, що хоче проживати разом із батьком, який турбується про нього та створив належні умови для проживання, навчання і розвитку. При цьому він також повідомив про категоричне небажання проживати з мамою, бо вважає, що вона його не любить, обманює, раніше кричала на нього та била. Він відкидає можливість проживання з мамою та її цивільним чоловіком, водночас його влаштовує проживання з батьком і його співмешканкою, яка його навчила читати, писати та правильно вимовляти слова.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                         є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права                    в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права.
 
Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
 
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися  з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
 
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
 
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання  і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
 
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним                у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
 
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
 
Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
 
До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
 
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
 
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
 
Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору, зокрема щодо  місця проживання.
 
Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге,                       у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
 
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі  «Хант проти України»   від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
 
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
 
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого                    з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.  
 
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
 
Встановлено, що з грудня 2019 року ОСОБА_7 проживає із батьком і його цивільною дружиною, дистанційно навчається, має друзів за місцем проживання,                 з якими проводить вільний час. Дитина виявляє бажання проживати разом із батьком та заперечує щодо проживання із матір`ю. 
 
Звернення до правоохоронних органів сторін не містять інформації щодо насилля позивача чи відповідача стосовно сина ОСОБА_8 або іншої негативної поведінки стосовно нього.
 
Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, врахувавши принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, а також інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, заслухавши її думку щодо визначення місця проживання та враховуючи прихильність дитини до батька, наявність сталих соціальних зв`язків, які склались у дитини за місцем проживання з батьком протягом більше ніж трьох років, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 з батьком. 
 
Суди не встановили неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків, дитина відчуває себе благополучно поряд із батьком та виявляє бажання проживати лише з ним, що підтверджується висновками експерта та органу опіки                 і піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, а також поясненнями самого ОСОБА_7 .  
 
Зміна місця проживання ОСОБА_7 , який останні п`ять років  проживав із батьком, де в нього сформовані сталі сімейні й соціальні зв`язки, наявні друзі та звичне йому оточення, очевидно порушуватиме якнайкращі інтереси дитини. 
 
Також Верховний Суд зауважує, що мати дитини не обмежена у можливості реалізації належного їй права на спілкування з сином та участі у його вихованні. Визначення місця проживання ОСОБА_7 з батьком не повинно негативно впливати на його взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обоє батьків. В разі порушення прав того з батьків, хто проживає окремо на участь у вихованні дитини, він не позбавлений права на судовий захист        у спосіб, визначений статтею 159 СК України. 
 
Отже, аргументи касаційної скарги щодо необхідності визначення місця проживання дитини з матір`ю є необґрунтованими та не відповідають якнайкращим інтересам дитини. 
 
З урахуванням встановлених обставин висновки суду не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, зазначених у касаційній скарзі. 
 
Аргументи касаційної скарги про те, що висновок лікаря складено на основі обстеження іншого спеціаліста, а також незгоди заявника з тим, що апеляційний суд не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради від 22 вересня 2020 року, суд не приймає, оскільки, вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини з батьком апеляційний суд виходив із якнайкращих інтересів дитини, а також із того, що обоє батьків є люблячими та турботливими по відношенню до сина. 
 
Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до незгоди з ними та необхідності переоцінки обставин справи, встановлених судом, що знаходиться поза повноваженнями Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
У частині першій статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального  і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без  задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. 
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду 
 
                                                          ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу адвоката Боднар Богдани Євгеніївни як представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                              М. Є. Червинська 
 
Судді:                                                                                                          А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                          Є. В. Коротенко
 
                                                                                                     В. М. Коротун
                                                                                                          
                                                                                                          М. Ю. Тітов