ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 грудня 2024 року           справа №360/862/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року (повне судове рішення складено 26 вересня 2024 року у м. Дніпро) у справі № 360/862/24 (суддя в І інстанції Басова Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі – Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – Відповідач-2), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яка полягає у незарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності за квітень, липень – грудень 2005 року та січень – вересень 2006 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києва зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності за квітень, липень – грудень 2005 року та січень – вересень 2006 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням вже виплачених сум з моменту її призначення, зокрема з 05.07.2021;
- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганської області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судовий збір та витрати на надання правової допомоги у розмірі 5000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , починаючи з 07.12.2004 було проведено державну реєстрацію, як фізичної особи-підприємця. 
Починаючи з 27.08.2021 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Дарницький район) та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
14.05.2024 ОСОБА_1 було ініційоване звернення до Пенсійного фонду України, який було перенаправлено, в подальшому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
У відповідь на вищевказане звернення ОСОБА_1 отримав від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області відповідь №1200-0603-8/13288 від 17.05.2024, відповідно до якої повідомлено: "Управління ПФУ в м. Стаханов не перереєструвалося до території, підконтрольній органам державної влади України. Первинні документи, у т.ч. архівні матеріали, залишилися на непідконтрольній українській владі території, на якій, до моменту виведення всіх незаконних озброєних формувань органи виконавчої влади, у тому числі і органи Пенсійного фонду України, тимчасово не виконують свої повноваження. Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не володіє інформацією про збереження архівів на непідконтрольній українській владі території, доступ до них наразі повністю відсутній". 
17.06.2024 із вищезазначеною відповіддю було надано ОСОБА_1 оригінал довідки ОК-5 від 17.06.2024, відповідно до якої було виявлено, що пенсійним органом не враховано позивачеві до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності: квітень, липень – грудень 2005 року; січень – вересень 2006 року. 
При цьому, Пенсійним фондом України не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 до заяви було додано перелік документів, які підтверджують належну сплату страхових внесків, в тому числі відповідні квитанції.
Позивач не погодився з такою бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яка полягає у незарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності за квітень, липень – грудень 2005 року та січень – вересень 2006 року, а тому просив суд визнати її протиправною.
Щодо вимоги зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести йому перерахунок та виплату пенсії з урахуванням вже виплачених сум з моменту її призначення, а саме з 05.07.2021, представник позивача зазначав, що  відповідно до Довідки від 17.08.2022 №3002-5002018796 його було взято на облік внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання АДРЕСА_1 . На сьогоднішній день він також проживає за вищезазначеною адресою.
Його електронна пенсійна справа після розгляду Пенсійним органом заяви  про призначення пенсії за віком, засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання, тобто, у даному випадку, до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. 
У зв`язку з цим, на думку позивача, саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (в розпорядженні якого перебуває як паперова, так і електронна пенсійна справа), має як обов`язок, так і фізичну можливість виконати зобов`язальну частину судового рішення, прийнятого за результатами розгляду цієї справи.
На підставі викладеного, представник позивача просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність  Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не відображення в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату   ОСОБА_1 страхових внесків за квітень, липень – грудень 2005 року, а також за січень – вересень 2006 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області внести в Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про сплату   ОСОБА_1 страхових внесків за квітень, липень – грудень 2005 року, а також за січень – вересень 2006 року.
У задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок  бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає таке.
Щодо рішення суду в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області відносно не відображення в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату позивачем страхових внесків апелянт зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області ОСОБА_1 пенсію не призначало та перерахунки не проводило.
Вважає, що Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області не є належним відповідачем у цій справі, оскільки не порушувало права та інтереси позивача, не опрацьовувало заяви позивача від 27.08.2021 та від 05.06.2024 і відповідно не приймало спірні рішення.
Щодо рішення суду в частині зобов`язання відповідача внести в Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про сплату ОСОБА_1 страхових внесків за квітень, липень – грудень 2005 року, а також за січень – вересень 2006 року.
Так, відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб (за формою ОК-5) позначки про сплату страхових внесків за періоди здійснення підприємницької діяльності за періоди: з липня по грудень 2005 та з січня по 3 жовтень 2006 рік (код типу ставки 8), неможливо актуалізувати, у зв`язку з тим, що на центральному рівні відсутня інформація про надходження до Пенсійного фонду України відрахувань від сплати єдиного податку (42 %).
Позивачу також було повідомлено, що питання приведення у відповідність позначок про сплату за квітень – червень 2005, за 2007 – 2008 р.р. (код типу ставки 12) та за лютий – березень 2005 (код типу ставки 8), буде передано на розгляд комісії з приведення у відповідність стану сплати внесків в картках страхувальників відповідно до вимог ст. 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV).
Звертає увагу суду, що Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, повідомляючи позивача листом про результати розгляду його заяви , не допустило порушення заявленого права позивача на перерахунок пенсії.
Вказаний лист не є актом владно-розпорядчого характеру, безпосередньо не порушує заявлене право позивача на перерахунок пенсії, оскільки не містить владних приписів.
Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області вважає не можливим та протиправним виконання рішення суду у справі №360/862/24 тому, що відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України позивачем за періоди здійснення підприємницької діяльності за періоди: квітень 2005 року, липень - грудень 2005 та з січня по вересень 2006 рік (код типу ставки 8).
Щодо рішення суду в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області витрати на професійну правничу допомогу та витрат на сплату судового збору зазначає, що ця справа не відноситься до категорії складних справ, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, тобто адвокатські витрати в цьому випадку - мінімальні.
До того ж, апелянт просить врахувати, що у відповідності до статті 73 Закону № 1058-IV кошти Пенсійного фонду використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду.
Використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом, вказаною нормою прямо забороняється, тому вважає, що рішення покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області витрати позивача на оплату судового збору є також необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Також просить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області витрати на надання правової допомоги у розмірі 3500,00 грн.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з фактичним місце проживання АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 17.08.2022 №3002-5002018796.
27.08.2021 позивач звернувся з заявою до Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відділ обслуговування громадян №20) про призначення пенсії за віком, до якої надав пакет документів.
З 05.07.2021 позивачу призначено пенсію за віком. 
З форми РС-право вбачається, що страховий стаж на момент призначення пенсії позивача складав 30 років 6 місяць 7 днів.
Рішенням Нікопольського об`єднаного управління ПФУ від 19.10.2021 № 047250011346 позивачу здійснено перерахунок та страховий стаж позивача почав складати 31 рік 1 місяць 7 днів.
08.05.2024 позивач звернувся до Пенсійного фонду України з заявою, в якій порушив питання щодо не зарахування шести років з 2005 по 2010 роки включно стажу загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Також позивачем долучено до заяви документи, що підтверджують сплату страхових внесків.
На лист Пенсійного фонду України, який (вих.№2800-030203-9/28789 від 10.05.2024), який було перенаправлено Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вих.№2600-0704-9/98628 від 14.052024) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (вх.№4509/9 від 14.05.2024), щодо звернення застрахованої особи ОСОБА_1 , Головним управлінням листом від 17.05.2024 №1200-0603-8/13288 було повідомлено наступне. 
Згідно даних ІКІС ПФУ: Підсистема “Відомості з реєстру страхувальників”, ОСОБА_1 з 08.12.2004 перебуває на обліку, як фізична особа підприємець в управлінні Пенсійного фонду України в м. Стаханов Луганської області, на теперішній час м.Кадіївка. Управління ПФУ в м.Стаханов не перереєструвалось до території, підконтрольній органам державної влади України. Первинні документи, у т.ч. архівні матеріали, залишились на непідконтрольній українській владі території, на якій, до моменту виведення всіх незаконних озброєних формувань органи виконавчої влади, у тому числі і органи Пенсійного фонду України, тимчасово не виконують свої повноваження. Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не володіє інформацією про збереження архівів на непідконтрольній українській владі території, доступ до них наразі повністю відсутній. 
До системи персоніфікованого обліку відомостей (“WEB – СПОВ-Р: Система персоніфікованого обліку відомостей”) ФОП ОСОБА_1 надав звітні відомості за період здійснення підприємницької діяльності на умовах сплати єдиного податку (код типу ставки 8) за 2005 – 2010 р.р. 
На підставі аналізу даних, які містяться в електронній базі даних стан сплати страхових внесків та на підставі наданих документів (копії Свідоцтв про сплату єдиного податку за 2007 – 2010 р.р.), періоди здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування приведено у відповідність за наступні періоди: травень – червень 2005 року (код типу ставки 8); листопад – грудень 2006 року (код типу ставки 8); січень – грудень 2007 року (код типу ставки 8); січень – грудень 2008 року (код типу ставки 8); січень – липень та листопад – грудень 2009 року (код типу ставки 8); січень – грудень 2010 року (код типу ставки 8). 
Після актуалізації даних на центральному рівні, відомості щодо набутого страхового стажу будуть відображатися прямопропорційно сплаті страхових внесків у облікової картці (форма ОК-5) за відповідні періоди та матимуть статус “Так”.
Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб (за формою ОК-5) позначки про сплату страхових внесків за періоди здійснення підприємницької діяльності за періоди: з липня по грудень 2005 та з січня по 3 жовтень 2006 рік (код типу ставки 8), неможливо актуалізувати, у зв`язку з тим, що на центральному рівні відсутня інформація про надходження до Пенсійного фонду України відрахувань від сплати єдиного податку (42 %). 
Також в листі було повідомлено, що питання приведення у відповідність позначок про сплату за квітень – червень 2005, за 2007 – 2008 р.р. (код типу ставки 12) та за лютий – березень 2005 (код типу ставки 8), буде передано на розгляд комісії з приведення у відповідність стану сплати внесків в картках страхувальників відповідно до вимог ст. 24 Закону № 1058-IV.
05.06.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії, а саме дорахувати стаж та зарплату згідно довідки ОК-5 за 2006-2010 роки.
Рішенням територіального органу Пенсійного фонду від 13.06.2024 №047250011346 здійснено перерахунок та страховий стаж позивача почав складати 34 роки 5 місяців 4 дні.
Матеріалами справи підтверджено, що   ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з 07.12.2004, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії НОМЕР_1 .
За інформацією Головного управління ДПС у Луганській області від 20.07.2021 №6870/6/12-32-61 ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку у ГУ ДПС як фізична особа-підприємець з 07.12.2004. За період з 07.12.2004 по 31.12.2011 відомості про систему оподаткування  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у ГУ ДПС відсутні, тому що облікова справа перебуває на тимчасово непідконтрольній Україні території (зона проведення ООС).
Згідно відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5, в індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 за квітень, липень – грудень 2005 року та січень – вересень 2006 року відомості про сплату страхових внесків у реєстрі відсутні.
Спірним питанням по цій справі є саме незарахування територіальним управлінням Пенсійного фонду України до страхового стажу позивача, який повинен бути врахований при призначенні пенсії, періодів здійснення ним підприємницької діяльності, а саме: квітень, липень – грудень 2005 року та січень – вересень 2006 року.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем-1. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).
9 липня 2003 року було прийнято Закон № 1058-ІV, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частина перша статті 8 Закону № 1058-IV передбачає, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. 
Відповідно до статті 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т. ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільноправового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. 
Згідно зі статтею 24 Закону № 1058-IVстраховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. 
Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. 
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. 
У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: 
ТП = Св: В, де: ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати; В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць. 
Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 3-1, яким передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди: 
1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: 
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску). 
Отже, законодавчо були змінені умови щодо зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування та фіксованого податку. 
При цьому період здійснення підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування або фіксованим податком з 01.07.2000 по 31.12.2017 підлягає зарахуванню до страхового стажу в повному обсязі за умови сплати страхових внесків незалежно від їх розмірів. 
Відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ). 
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції на час подачі заяви по призначення пенсії за віком), до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 № 793 доповнено пункт 4 Порядку № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів. 
Таким чином, вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску). 
Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.
Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. 
Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством. 
Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до частин 2, 5, 6 статті 21 Закону № 1058-IV на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.
Відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.
Органи, що здійснюють державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців, зобов`язані надсилати один примірник реєстраційної картки територіальному органу Пенсійного фонду за місцем реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності.
Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина третя статті 20 Закону № 1058-IV).
Згідно з пунктом 2 Указу Президента від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (який був чинний на момент здійснення позивачем підприємницької діяльності та втратив чинність 01.01.2012) суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.
Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.
У разі коли фізична особа – суб`єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.
У разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім`ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.
Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов`язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї.
Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.
Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.
Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов`язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.
Нормами пунктів 2.1, 2.2, 2.7 розділу 2 Інструкції про порядок обчислення сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 06.09.1996 №11-1 (надалі також - Інструкція №11-1, чинна в спірних період, втрата чинності 07.02.2011) визначено, що платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є: суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи – суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Фізичні особи – суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, адвокати, приватні нотаріуси.
Відповідно до пункту 2.9 розділу 2 Інструкції №11-1 платники, перелічені в пунктах 2.2, 2.4 зобов`язані зареєструватись в органах Пенсійного фонду в районах (містах) за юридичною адресою, а платники, зазначені у п. 2.7 - за постійним місцем проживання.
Згідно з пунктом 4.3 розділу 4 Інструкції № 11-1 для платників збору, визначених у пп.2.2, 2.4, - 32 відсотки фактичних витрат на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи із тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, у тому числі в натуральній формі, які підлягають обкладанню податком на доходи фізичних осіб (прибутковим податком з громадян). До цих витрат не відносяться витрати на оплату виконаних робіт (послуг) згідно з цивільно-правовими договорами, виплату доходів у вигляді дивідендів, процентів тощо, а також інші витрати, які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 4.7 розділу 4 Інструкції № 11-1 передбачено, що для платників збору, визначених у пункті 2.7 Інструкції, - у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яку обчислено в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.
Відповідно до пункту 7.2 Розділу 7 Інструкції № 11-1 страхові збори сплачуються платниками, зазначеними в п.2.7 цієї Інструкції, щоквартально із сум фактично одержаного доходу за звітний період (квартал) не пізніше як 20 квітня, 20 липня, 20 жовтня і 1 лютого наступного року за звітним. При цьому сплата зборів за четвертий квартал календарного року проводиться авансом до 15 грудня із суми очікуваного (оцінного) доходу за цей період. Платники, зазначені у п.2.7 цієї Інструкції, можуть протягом поточного року щоквартально нараховувати і сплачувати до Пенсійного фонду 25 відсотків річної суми страхових зборів, виходячи з очікуваного (оцінного) доходу. У такому разі у витязі з декларації зазначається розмір доходу до кінця звітного періоду. Строк сплати авансових платежів - до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада.
В подальшому прийнято Інструкцію про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затверджену постановою Правління Пенсійного фонду України від 03.06.1999 за № 4-6 (надалі також - Інструкція 4-6, втрата чинності 07.02.2011).
Відповідно до пунктів 2.1.1 та 2.1.3 Інструкції №4-6 суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи й організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Фізичні особи – суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, а також адвокати, їх помічники, приватні нотаріуси, інші особи, які не є суб`єктами підприємницької діяльності і займаються діяльністю, пов`язаною з одержанням доходу.
Згідно з підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 розділу ІІІ Інструкції №4-6 для платників збору, визначених у підпункті 2.1.3, та фізичних осіб – суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, - у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яка обчислена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.
Пунктом 3.3 Розділу ІІІ Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затверджену постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001 за № 16-6, ставка збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених у підпункті 2.3, та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1 пункту 2 цієї Інструкції, - у розмірі 32.
Зважаючи на вказані вище положення Інструкцій за № 11-1, № 4-6 і № 16-6 у фізичних осіб – суб`єктів підприємницької діяльності був наявний обов`язок щодо сплати страхових внесків у відповідному розмірі, та в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.
Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 643/20104/15-а.
Постановою правління Пенсійного фонду України №10-1 від 18.06.2014 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (надалі також - Положення №10-1), яке визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.
Пунктом 5 розділу І Положення №10-1 передбачено, що Реєстр застрахованих осіб забезпечує: облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з пунктом 2 розділу IV Положення №10-1 до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме, зокрема: персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, про трудовий та страховий стаж, особливі умови праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні та із загальнообов`язкового державного соціального страхування, період, який відповідно до законодавства зараховується до страхового стажу без сплати страхових внесків, кількість календарних днів перебування у трудових та цивільно-правових відносинах, проходження служби за відповідний місяць, що подаються страхувальниками у складі звітності; відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства; відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та одноразової сплати особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; відомості про суми доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; періоди страхового стажу на основі сплати страхових внесків т 
Відповідно до пункту 3 розділу IV Положення №10-1 відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Абзацами 2, 3 пункту 4 розділу IV Положення №10-1 передбачено, що у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили. Внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду.
Враховуючи вищевикладене, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності зараховується до стажу для визначення права на призначення пенсії за віком за довідкою про реєстрацію як фізична особа підприємець, лише за умови підтвердження, що діяльність здійснювалась із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку. 
Для розрахунку розміру пенсії період підприємницької діяльності до страхового стажу зараховується за умови сплати страхових внесків та пропорційно сумі фактично сплачених страхових внесків за відповідний період. 
Фізичні особи - підприємці при досягненні пенсійного віку мають право на призначення пенсії за віком, проте, зарахування підприємницької діяльності до страхового стажу залежить від того, яку систему оподаткування використовував приватний підприємець до виходу на пенсію. 
Відповідно до цього законодавець визначав перелік документів, які підтверджують зарахування стажу у певні періоди. 
Отже, аналізуючи положення Закону № 1058 та Порядку № 637, можна дійти висновку, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме: 
- до 01.05.1993 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків; 
- з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків; 
- з 01.01.2004 по 31.12.2017 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК). 
Матеріалами справи підтверджено, що позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 07.12.2004. 
ОСОБА_1 в період 2005-2006 року сплачував страхові внески та подавав звітність до контролюючих органів, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу за 2006 звітний рік; довідкою про нарахування у 2006 році страхових внесків по відомостям персоніфікованого обліку; звітом про нарахування та сплату суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за 2006 рік; звітом про нарахування та сплату суми страхових внесків на загальнообов`язкове  державне пенсійне страхування за 2005 рік; довідкою про нарахування у 2005 році страхових внесків по відомостям персоніфікованого обліку; квитанцією №64/67 від 01.04.2008 – доплата до пенсійного фонду внесків за 2005 рік; квитанцією №65/69 від 01.04.2008 – доплата до пенсійного фонду внесків за 2006 рік; ярлик-розпискою пачки документів «Індивідуальні відомості про ЗО» від 09.03.2006; ярлик-розпискою пачки документів «Індивідуальні відомості про ЗО» від 01.02.2007.
Також з вказаних доказів судами встановлено, що зокрема в період з 2005 по 2006 рік позивач сплачував страхові внески за кодом ставки 8.
Згідно таблиці відповідності кодів категорії застрахованої особи та кодів об`єкта нарахування і розмірів ставок страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (для використання в автоматизованій системі персоніфікованого обліку), яка є додатком 2 до «Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.06.2004  №7-6 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2004 р. за №1000/9599, який втратив чинність на підставі постанови Пенсійного фонду України від 05.11.2009  №26-1, код типу ставки страхового внеску 8 відповідає повній назві коду типу ставки страхового збору -фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб опадаткування - єдиний податок. 
Згідно з пунктом 2 постанови Пенсійного фонду України від 03.12.2013 № 25-2 установлено, що облік застрахованих осіб, звіти щодо сум нарахованих внесків та сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за періоди до 01 січня 2011 року ведуться відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10 червня 2004 року № 7-6 «Про затвердження Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2004 року за № 1000/9599, та постанови правління Пенсійного фонду України від 05 листопада 2009 року № 26-1 «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2009 року за № 1136/17152.
Також наявними у справі Свідоцтвами про сплату єдиного податку підтверджено, що у спірний період  позивач був платником єдиного податку.
Слід врахувати, що отримання особою доходу передбачає сплату відповідних податків.
При цьому, адмініструє сплату податків відповідний державний орган.
Адміністрування сплати страхових внесків (єдиного внеску) так само покладено на відповідний державний орган. Особа не може нести відповідальність за наповнення реєстру застрахованих осіб.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 640/25128/19.
Отже, належними та допустимими доказами підтверджено факт сплати позивачем страхових внесків під час здійснення ним підприємницької діяльності за квітень, липень – грудень 2005 року, а також за січень – вересень 2006 року, у зв`язку з чим,  це має бути відображено в Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та, в подальшому, враховано при перерахунку страхового стажу позивача для визначення розміру пенсії.
Відповідачами не надано суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які свідчать про те, що позивач у  вказані періоди не проводив сплату страхових внесків. Більш того, жодних доказів про застосування фінансових санкцій до позивача за несплату страхових внесків, відповідачами суду також не надано.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
-визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
-визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
-визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
-інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При розгляді цієї справи по суті судами встановлено, що порушення прав позивача відбулось під час розгляду його заяви від 08.05.2024 за №26041/М-2800-24 щодо незарахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 2005 по 2010 роки, адресованої голові Правління Пенсійного Фонду України, яку розглядало по суті Головне управління Пенсійного фонду в Луганській області, та саме це управління в подальшому відобразило в Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про сплату позивачем страхових внесків за вказаний період, окрім періодів за квітень, липень – грудень 2005 року, а також за січень – вересень 2006 року.
Отже, оскільки позивач при зверненні з заявою від 08.05.2024 за №26041/М-2800-24  надав всі підтверджуючі документи, в тому числі і за періоди квітень, липень – грудень 2005 року, а також січень – вересень 2006 року, тому суд визнає протиправною бездіяльність саме Головного управління Пенсійного фонду в Луганській області щодо не відображення в Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату позивачем страхових внесків за квітень, липень – грудень 2005 року, а також за січень – вересень 2006 року.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відновленням порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Луганській області внести в Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату позивачем страхових внесків за квітень, липень – грудень 2005 року, а також за січень – вересень 2006 року.
У зв`язку з викладеним, окружний суд дійшов правльного висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог з самостійним обранням належного способу захисту порушених прав позивача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з виходом за межі заявлених позовних вимог з метою повного захисту порушених прав позивача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Щодо дововдів апелянта про помилковість висновків суду в частині витрат на правничу допомогу.
Як було зазначено вище, оскарженим рішенням стягнуто на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.  
Частиною першою статті 132 КАС України  визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частин першої – п`ятої  статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Вирішуючи питання стягнення понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у додатковій постанові від 13 лютого 2020 року у справі №911/2686/18, відповідно до якої, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати  були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед  проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" (заява 58442/00) вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Матеріалами справи підтверджено, що  між  позивачем та АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» в особі керуючого партнера Шашликовим Денисом Геннадійовичем укладено 29 липня 2024 року  Договір про надання правової допомоги №148/2024 (далі - Договір).
Підпункт 4.1 пункту 4 Договору регламентує, що правову допомогу, що надається АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ, КЛІЄНТ оплачує у розмірі 5000 грн 00 коп., а саме за підготовку позовної заяви щодо визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яка полягає у незарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності за квітень, липень – грудень 2005 року та січень – вересень 2006 року.
Відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
У суду відсутні правові підстави вважати положення договору про надання правової допомоги щодо оплати послуг такими, що суперечать Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Також у суду відсутні підстави вважати, що договірні зобов`язання між позивачем та адвокатом не було виконано.
З попереднього розрахунку суми судових витрат від 29.07.2024 вбачається, що сплата судового збору становить 968,96 грн. Витрати на професійну правничу допомогу (ст.134 КАС України) – 5000,00 грн. На підставі вищевикладеного, мінімальний розмір судових витрат, які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складе 5968,96 грн.
Відповідно п.1 акту про надання правової допомогивід 29.07.2024 АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» надало, а КЛІЄНТ прийняв наступну правову допомогу - підготовка позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яка полягає у незарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності за квітень, липень – грудень 2005 року та січень – вересень 2006 року вартістю 5000,00 грн. Загальна сума гонорару за надання правової допомоги згідно умов договору склала: 5000,00 грн.
Зважаючи на викладене, підтвердженими є понесені позивачем витрати на правничу допомогу у цій справі в сумі 5000,00 грн.
Місцевий суд дійшов висновку, що оскільки позов  задоволено частково, тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача-1 слід відшкодувати підтверджені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.
Враховуючи характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності, колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують його.

Щодо посилання апелянта на необґрунтоване стягнення судом першої інстанції судового збору.
Оскарженим рішенням стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484,48 грн.
За ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, судом обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати понесені позивачем.

Стосовно вимог представника відповідача про стягнення витрат на надання правової допомоги у розмірі 3500,00 грн за подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно акту про надання правової допомоги від 11 листопада 2024 року АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» надало, а КЛІЄНТ прийняв наступну правову допомогу - підготовка відзиву на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 по справі № 360/862/24 вартістю 3500,00 грн. 
Загальна сума гонорару за надання правової допомоги згідно умов договору склала: 3500,00 грн.
З листа АДВОКАТСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» вбачається, що за надану правову допомогу отримана винагорода у розмірі 3500,00 грн.
Тобто, правнича допомога, яка надана адвокатом у суді апеляційної інстанції, складається лише з виготовлення відзиву на апеляційну скаргу.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що за таку послугу як «підготовка відзиву на апеляційну скаргу» заявлений представником позивача розмір є завищенним, не відповідає критерію розумності та співмірності.
Сам відзив на апеляційну скаргу фактично дублює доводи позивача, викладені в позовній заяві, зміст відзиву на апеляційну скаргу містить покликання на обставини та правове обґрунтування, які були викладені у позовній заяві.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.
З огляду на зазначені обставини, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 3500,00 грн є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу.
Таким чином, апеляційний суд прийшов до висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
В свою чергу, враховуючи той факт, що адвокатом було проведено певну роботу з підготовки відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу співмірно до наданих послуг становить 500 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини застосовують, як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 360/862/24 – залишити без змін.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) за рахунок  бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (код ЄДРПОУ 21782461, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, будинок 9) судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 500 (п`ятсот) гривень.
Повне судове рішення – 05 грудня 2024 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          А. В. Гайдар