П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/8049/24	

                                                                                                  Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.  
                                                                                                                                Час і місце ухвалення: 02.07.2024 р., м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –  Лук`янчук О.В.
суддів              –  Бітова А. І.
                                 –  Ступакової І. Г.    
              при секретарі –  Качуренко В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                              В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому просила суд:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахунку пенсії, з урахуванням середньої заробітної плати у 01.04.2021 році та 01.04.2023 році, як працюючій пенсіонерці-вчительці;
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо здійснених перерахунків станом на 01.04.2019 року, 01.04.2021 року та 01.04.2023 року;
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо здійснених перерахунків понаднормового страхового стажу станом на 03.01.2019 року, станом на 01.04.2021 року і станом на 01.04.2023 року;
- зобов`язати змінити вид пенсійного забезпечення по стажу на пенсійне забезпечення за середньою заробітною платою та здійснити перерахунок пенсії, з урахуванням середньої заробітної плати за 2019-2022 роки станом 01.04.2021 рік та на 01.04.2023 рік на підставі діючої норми Закону відповідно частини 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - «У разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зробити перерахунок загального страхового стажу, загального педагогічного стажу роботи і понаднормового стажу, з урахуванням норми Закону «Про пенсійне забезпечення України», яка діяла станом на травень 2016 року, коли позивач почала отримувати пенсію у віці 56 років 6 місяців, з урахуванням статті 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не за більш пізніми змінами законодавства, який повинен збільшуватися з травня 2016 року, а не зменшуватися;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зробити перерахунок особистого педагогічного стажу роботи та повернути норму нарахування пенсії у травні 2016 року за змішаним страховим стажем.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебуває на обліку в відповідача та у 2023 році звернулась до пенсійного органу щодо перерахунку її пенсії, як працюючої пенсіонерці, станом на березень 2021 року, враховуючи середню заробітну плату за останні 2 роки, тобто за період з лютого 2019 року по березень 2021 року, та щодо здійснення перерахунку за 2 роки з березня 2021 року по квітень 2023 року на підставі ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак у перерахунку розміру пенсії позивачу було відмовлено, що стало підставою для звернення до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.  
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що під час проведення перерахунку її пенсії відповідач зобов`язаний був обчислювати пенсію з урахуванням середньої заробітної плати за три роки, що передували зверненню за перерахунком пенсії. 
Апелянт зазначає, що встановлені судом обставини протирічать нормам пенсійного законодавства та Конституції України. 
Апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції не перевірено розрахунок призначення пенсії, не перевірено зазначений трудовий стаж, не перевірено нарахування надбавок за понаднормативний стаж, не перевірено відповідність тверджень позивача про умови перерахунку пенсії відповідно до чинного законодавства, а також не підраховано суму надбавок за понаднормативний стаж.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначається, що оскільки пенсію за віком позивачу було призначено у 2016 році, відповідач не мав правових підстав для застосування показника середньої заробітної плати за будь-який інший період, аніж за 2014-2016 роки, як це передбачено п. 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058. Жодних положень законодавства, які б дозволяли змінювати показник середньої заробітної плати при перерахунку пенсії, не існує і позивачем таких положень у апеляційній скарзі не наведено. Відтак, позовні вимоги є безпідставними, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком з 27.05.2016 року, що відповідачем не заперечувалось. При цьому, позивач після призначення пенсії продовжила працювати.
При призначенні пенсії за віком позивачу була врахована середня заробітна плата за 2014-2016 роки у розмірі 3 764,40 грн., та було визначено індивідуальний коефіцієнт позивача – 1,50079.
07.09.2023 року та 08.12.2023 року позивачка зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії, як працюючій особі, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки.
21.09.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом повідомило позивача, що за заявою від 03.01.2019 року щодо перерахунку пенсії проведено перерахунок пенсії, при страховому стажі 37 років 9 місяців (враховано по 30.11.2018 року), середньомісячній заробітній платі 5 649,57 грн. (коефіцієнт для обчислення - 1,50079), визначеній за період з 01.07.2000 року по 31.03.2016 року згідно даних персоніфікованого обліку та її розмір становив 2666,19 грн, де: розмір пенсії за віком - 2132,71 грн; доплата за 7 років понаднормативного стажу - 79,10 грн; підвищення згідно ч. 3 ст. 29 Закону - 266,59 грн; доплата до старого основного розміру пенсії з 01.10.2017 року — 187,79 грн.
3 01.04.2021 року в автоматичному режимі позивачу проведено перерахунок пенсії відповідно частини 4 статті 42 Закону України №1058-IV. При страховому стажі 40 років (враховано по 28.02.2021 року), середньомісячній заробітній платі 8 144,19 грн (коефіцієнт для обчислення — 1,500%), визначеній за період з 01.07.2000 року по 31.03.2016 року за даними персоніфікованого обліку, та її розмір з 01.04.2021 року становив 3 777,89 грн, де: розмір пенсії за віком – 3 257,68 грн; доплата за 10 років понаднормативного стажу - 113,00 грн; підвищення згідно ч. 3 ст. 29 Закону України №1058-IV - 407,21 грн.
При проведенні розрахунку встановлено, що проводити розрахунок пенсії по стажу та заробітній платі за період з 01.07.2000 року по 28.02.2021 року за даними персоніфікованого обліку недоцільно, оскільки зменшується індивідуальний коефіцієнт для обчислення - 1,43908, та розмір пенсії становитиме - 3627,19 грн.
3 01.04.2023 року в автоматичному режимі проведено перерахунок пенсії за нормами частини 4 статті 42 Закону України №1058-IV. Пенсію обчислено при страховому стажі 42 роки (враховано по 28.02.2023 року), середньомісячній заробітній платі 11113,39 грн, (коефіцієнт для обчислення - 1,50079), та її розмір становить 5386,67 грн, де: розмір пенсії за віком - 4667,62 грн; доплата за 12 років понаднормативного стажу - 135,60 грн; підвищення згідно ч. 3 ст. 29 Закону - 583,45 грн.
Зазначено, що при проведенні перерахунку з врахуванням заробітної плати за період з 01.07.2000 року по 28.02.2023 року за даними персоніфікованого обліку визначено, що при розрахунку зменшується індивідуальний коефіцієнт заробітку - 1,45792, що призводить до зменшення середньомісячного заробітку, розмір пенсії становитиме 5 236,68 грн.
Отже, проводити перерахунок пенсії з врахуванням заробітної плати за зазначені періоди недоцільно.
Також листом від 22.12.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №118 з 01.03.2022 року проведено перерахунок пенсій, суть якого полягає в застосуванні коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення в розмірі 1,14 (за 2014 - 2016 роки - 6186,32 грн). 
На зазначених підставах пенсію позивача з 01.03.2022 року перераховано при страховому стажі 40 років, середньомісячній заробітній платі 9284,37 грн. (проіндексованій на 1,14), та її розмір з 01.03.2022 року становить 4290,97 грн, де: розмір пенсії за віком - 3713,75 грн; доплата за 10 років понаднормативного стажу - 113,00 грн; підвищення згідно ч. 3 ст. 29 Закону України №1058-IV - 464,22 грн.
Згідно з частиною 2 статті 42 Закону та постановами Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124 та від 24.02.2023 року №168 з 01.03.2023 року проведено перерахунок пенсій, суть якого полягає в застосуванні коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення в розмірі 1,197. Тобто, показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, збільшився на коефіцієнт 1,197 та становить 7405,03 грн. (6186,31 грн. * 1,197).
На зазначених підставах з 01.03.2023 року пенсію позивача перераховано, при страховому стажі 40 років, середньомісячній заробітній платі 11113,39 грн. (проіндексованій на 1,197), та її розмір з 01.03.2023 року становив 5114,03 грн, де: розмір пенсії за віком - 4445,36 грн; доплата за 10 років понаднормативного стажу -113,00 грн; підвищення згідно ч. 3 ст. 29 Закону України №1058-IV - 555,67 грн.
3 01.04.2023 в автоматичному режимі проведено перерахунок пенсії за нормами частини 4 статті 42 Закону.
Пенсію обчислено при страховому стажі 42 роки (враховано по 28.02.2023 року), середньомісячній заробітній платі 11113,39 грн, (коефіцієнт для обчислення - 1,50079), та її розмір становить 5386,67 грн, де: розмір пенсії за віком - 4667,62 грн; доплата за 12 років понаднормативного стажу - 135,60 грн; підвищення згідно ч. 3 ст. 29 Закону - 583,45 грн. Зазначено, що при проведенні перерахунку з врахуванням заробітної плати за період з 01.07.2000 року по 28.02.2023 року за даними персоніфікованого обліку визначено, що при розрахунку зменшується індивідуальний коефіцієнт заробітку - 1,45792, що призводить до зменшення середньомісячного заробітку, розмір пенсії становитиме 5236,68 грн.
Не погодившись із вищевказаними перерахунками пенсії, виконаними пенсійним органом, позивачка звернулась до суду.
Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року, становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: 
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; 
Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. 
Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn);
К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.
Відповідно до абз. 2 п. 4-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1058 з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. У разі, якщо при однакових показниках індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) та тривалості страхового стажу розмір пенсії у 2018 році, обчислений відповідно до аналогічних показників, буде меншим, ніж пенсія, призначена у 2017 році, розмір якої обчислений з урахуванням положень абзацу першого цього пункту, Кабінет Міністрів України приймає рішення про збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при призначенні пенсій з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, таким чином, щоб пенсії, призначені у зазначений період, не були меншими за пенсії, що призначалися з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону №1058 у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.
За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.
Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Згідно із п. 3 Порядку проведення перерахунку пенсії без додаткового звернення особи відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління ПФУ від 18.05.2018 року №10-1, перерахунок пенсії проводиться пенсіонеру, який після призначення (перерахунку) пенсії:
1) продовжував працювати та має не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої (якого) призначено (попередньо перераховано) пенсію або із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону, за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії;
2) продовжував працювати і має менш як 24 місяці страхового стажу. Перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки з дня звернення за призначенням (попереднім перерахунком) пенсії.
Перерахунок проводиться з урахуванням страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) та із заробітної плати (доходу), з якої (якого) призначено (попередньо перераховано) пенсію.
Згідно п. 4-3 Перехідних положень Закону №1058 пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності   Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Як встановлено судом першої інстанції, позивачці було призначено пенсію за віком з 27.06.2016 році. Після проведеного в подальшому перерахунку пенсії її розмір було встановлено із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник, а саме - за 2014, 2015 та 2016 роки.
В свою чергу матеріалами справи встановлено, що позивачка продовжила працювати, та в подальшому у 2023 році звернулась до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески - за 2021, 2022, 2023 роки.
Водночас вірним є висновок суду першої інстанції про те, що нормами ст.42 Закону №1058 передбачено, що перерахунок пенсії проводиться із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.
До того ж, Законом №1058 пенсіонерам з метою збільшення розміру пенсій передбачено проведення індексації. Для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що показник середньої заробітної плати в Україні для обчислення пенсії визначається на день призначення пенсії, а не при її перерахунку.
При цьому надаючи оцінку доводам апелянта та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що питання щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визначення показника середньої заробітної плати (доходу) при перерахунку пенсії працюючому пенсіонеру згідно ч. 4 ст. 42 Закону № 1058 вже було неодноразово предметом розгляду Верховного Суду України та Верховного Суду.
Так, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні касаційним судом норм матеріального права у подібних правовідносинах, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України в постановах від 20 березня 2012 року у справі № 21-62а12, від 21 березня 2012 року у справах №№ 21-22а12, 21-27а12, 21-9а12, 21-2а12, 21-456а11, від 02 жовтня 2012 року у справі № 21-303а12, від 26 листопада 2013 року у справі № 21-385а13, від 13 травня 2014 року у справі № 21-100а14, від 13 січня 2015 року у справі № 21-591а14 дійшла висновку, що ч. 4 ст. 42 Закону № 1058 встановлено можливість перерахунку пенсії застрахованій особі, яка продовжувала працювати, з урахуванням додатково набутого нею страхового стажу, такий перерахунок, на вибір пенсіонера, може здійснюватися або лише з урахуванням додатково набутого страхового стажу за умови перерахунку пенсії із заробітної плати (доходу), з якої ця пенсія була обчислена, або з урахуванням як зазначеного стажу, так і заробітної плати, яку пенсіонер отримував уже після призначення пенсії.
При цьому, ВС визначено, що згідно ч. 2 ст. 40 та ч. 4 ст. 42 Закону № 1058 передбачений у формулі визначення заробітної плати для обчислення пенсії показник середньої заробітної плати працівників, який використовується при призначенні пенсії, є величиною незмінною і не підлягає коригуванню при перерахунку пенсії з урахуванням страхового стажу, набутого після її призначення.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 804/9874/14, від 13 червня 2019 року у справі № 265/84/16-а, від 06 листопада 2019 року у справі № 438/1237/16-а, від 29 липня 2020 року у справі № 264/7044/16-а, від 21 жовтня 2021 року у справі № 2-а-2430/11, від 18 листопада 2020 року у справі № 522/1916/17.
Колегія суддів також враховує, що наведена правова позиція ВСУ та ВС є актуальною щодо застосування положень ч. 2 ст. 40 та ч. 4 ст. 42 Закону № 1058, в редакції на момент проведення перерахунку пенсії позивача.
Так, застосовуючи положення ч. 2 ст. 40 та ч. 4 ст. 42 Закону № 1058, в редакції, яка діє також на момент проведення перерахунку пенсії позивача, в постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 420/19398/23 Верховний Суд виходив з того, що під час здійснення перерахунку пенсії на підставі частини четвертої статті 42 Закону № 1058-ІV у формулі визначення заробітної плати для обчислення пенсії можуть змінюватися лише показники суми коефіцієнтів заробітної плати за кожний місяць (Ск) та кількості місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати застрахованої особи (К), тобто, перерахунок пенсії відповідно до частини четвертої статті 42 Закону № 1058-ІV здійснюється із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, та розраховується за формулою, наведеною в частині другій статті 40 цього Закону, при такому перерахунку зазначений показник середньої заробітної плати залишається незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд в постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 420/19398/23 дійшов висновку про відсутність у особи права на перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому здійснено перерахунок такої пенсії.
З огляду на викладені обставини та позицію ВС колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що під час проведення перерахунку розміру пенсії пенсійний орган повинен змінювати середню заробітну плату по Україні.
Враховуючи вищевикладене, оскільки пенсію за віком позивачу було призначено у 2016 році, то відповідач не мав правових підстав для застосування показника середньої заробітної плати за будь-який інший період, аніж за 2014-2016 роки, як це передбачено п. 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058.
Таким чином, відповідач діяв відповідно до норм чинного законодавства та не допустив порушення прав позивача в межах заявлених нею стосовно обчислення розміру пенсії позивача з розрахунку середньої заробітної плати за 2014-2016 роки при здійсненні її перерахунків пенсії з 01.04.2021 року та 01.04.2023 року, тому першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність для задоволення цієї частини позовних вимог.
Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно з ч. 2 ст. 42 Закону №1058 для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124, у 2019 році перерахунок пенсій проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 року №251, з 01.05.2020 року проводиться перерахунок пенсій, суть якого полягає в застосуванні коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №118, з 01.03.2022 року перерахунок пенсій проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,14.
За приписами постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року №168, з 01.03.2023 перерахунок пенсій проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197.
Матеріалами справи, а саме з наданих до суду розрахунків пенсії, встановлено, що пенсія позивача обчислюється з середньої заробітної плати за 2014-2016 роки (при призначенні позивачу пенсії її розмір становив 3764,4 грн.), середня заробітна плата щороку індексується відповідно до вищенаведених приписів законодавства, і станом на час перерахунку у 2023 році середня заробітна плата становить 7 405 грн. (у розрахунку 3764,4 грн х 1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1,197).
Крім того, як було встановлено судом першої інстанції з протоколів перерахунку пенсії позивача, їй з 01.04.2021 року, 01.03.2022 року та 01.03.2023 року пенсійним органом було проведено перерахунок пенсії у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати, зокрема, з 01.04.2021 року пенсія почала становити 3 777,89 грн., з 01.03.2022 року – 4 290,97 грн., з 01.03.2023 року – 5 386,67 грн.
Розглядаючи справу суд першої інстанції встановив, що щорічна індексація пенсії позивача забезпечувалась Головним управлінням Пенсійного органу України в Одеській області відповідно до норм чинного законодавства, з огляду на що суд дійшов правильного висновку про відсутність протиправних дій з боку відповідача в цій частині спірних правовідносин.
Щодо вимоги позивача про незаконність відмови відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивача на підставі набутого після призначення пенсії її загального страхового стажу, загального педагогічного стажу роботи і понаднормового стажу.
З матеріалів справи встановлено, що при проведенні позивачу з 01.04.2021 року, з 01.03.2022 року та з 01.03.2023 року її страховий стаж був врахований по 31.03.2016 року.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції з пояснень Пенсійного фонду було встановлено, що врахувати страховий стаж разом із заробітною платою позивачу за період після 31.03.2016 року було недоцільно, оскільки б це призвело до зменшення розміру пенсійної виплати у зв`язку зі зменшенням індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії.
Тобто, під час перерахунку 01.03.2021 року розмір пенсії позивача становив 3777,89 грн. при індивідуальному коефіцієнті 1,50079, водночас, у випадку врахування заробітної плати та страхового стажу після 31.03.2016 року, розмір пенсії становив би 3627,19 грн., оскільки індивідуальний коефіцієнт зменшився би до 1,43908.
Суд встановив, що згідно ч. 4 ст. 42 Закону №1058, з 01.04.2023 позивачу було проведено перерахунок пенсії з урахуванням набутих 2 років страхового стажу. Розмір пенсії після перерахунку склав 5386,67 грн. з індивідуальним коефіцієнтом 1,50079, проте, у разі врахування всієї заробітної плати та страхового стажу після 31.03.2016 року, то розмір пенсії позивача становив би 5236,68 грн при індивідуальному коефіцієнті 1,45792.
З цього приводу колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що пенсійний орган при обчисленні розміру пенсії позивача застосував найбільш сприятливий для розміру пенсії період страхового стажу та заробітної плати.
Щодо посилань апелянта на факт того, що довідка про її заробітну платну №335 від 09.12.2014 року, видану Горлівським технікумом харчової промисловості Луганського національного аграрного університету, не була врахована при обчисленні розміру пенсії, то суд з цього приводу зазначає, що за ч.1 ст. 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року, а за бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами. Тобто, відомості з вищевказаних довідок враховується за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами. Разом з тим, як зазначено представниками ГУ ПФУ в Одеській області, оскільки підприємство, яким було виготовлено вищевказану довідку, знаходиться на тимчасово окупованій території, а інших підтверджуючих відомостей позивач до суду не надає, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у пенсійного органу відсутня об`єктивна можливість перевірити первинні документи, на підставі яких видану довідку №335 від 09.12.2014 року.
З огляду на викладені обставини колегія суддів не встановила порушень прав позивача, а доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не перевірено розрахунок призначення пенсії, не перевірено зазначений трудовий стаж, не перевірено нарахування надбавок за понаднормативний стаж, не перевірено відповідність тверджень позивача про умови перерахунку пенсії відповідно до чинного законодавства, а також не підраховано суму надбавок за понаднормативний стаж судом не приймаються, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи та надав оцінку усім доводам сторін, проте доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. 
З іншого боку, апелянт у апеляційній скарзі жодних положень законодавства на підтвердження своє позиції не наводить, а зазначені підстави в апеляційній скарзі ґрунтуються на власному баченні та трактуванні норм права.
При цьому, слід звернути увагу, що звертаючись до суду з позовом про скасування акту суб`єкта владних повноважень, позивач має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує його права та охоронювані законом інтереси, за захистом яких він звернувся до адміністративного суду. 
Отже, наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.
Тобто, підставами для визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. Але при цьому обов`язковою умовою для визнання таких дій протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі, про які вона зазначає.
Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає порушень прав та інтересів позивача з боку пенсійного органу щодо нездійснення перерахунку загального страхового стажу, загального педагогічного стажу роботи і понаднормового стажу позивача з урахуванням норми Закону «Про пенсійне забезпечення України», а тому позов ОСОБА_1 в цій частині також задоволенню не підлягає.
Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що поза увагою суду залишились дії, які були вчинені відповідачем та його структурними підрозділами протягом 2016-2024 років, які суттєво змінили результати підрахунку страхового стажу, понаднормативного стажу, розрахунку середньої заробітної плати та розрахунок (перерахунки) пенсії, що доказують документи, які були надані відповідачем за вимогою суду, та підтверджують вимоги щодо скасування неналежних дій відповідача, які спричинили матеріальну шкоду добробуту позивачки ОСОБА_1 .
З цього приводу колегія суддів зазначає, що при обчисленні розміру пенсії позивача ГУ ПФУ в Одеській області застосовувало найбільш сприятливий для розміру пенсії період страхового стажу та заробітної плати, а тому в діях відповідача відсутні ознаки порушення прав та свобод ОСОБА_1 , а тому судом апеляційної інстанції такі доводи апеляційної скарги не приймаються.
Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу суду апеляційної інстанції про те, що відповідач з липня 2024 р. припинив виплату пенсії на підставі відсутності ідентифікації у пенсійних органах України, однак позивач зазначає, що пройшла таку ідентифікацію 22.07.2024 р., проте станом на 05.08.2024 р. виплата пенсії не відновлена.
Разом з тим колегія суддів відхиляє вищезазначені доводи позивачки, оскільки вони виходять за предмет доказування у цій справі та стосуються припинення виплати її пенсії у зв`язку з відсутності ідентифікації у пенсійних органах України з липня 2024 р., тобто вже після винесення судом рішення у цій справі. 
Слід зазначити, що у відповідності до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції, а тому викладені твердження апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції щодо заявлених позовних вимог в межах позовної заяви, які не стосуються дій відповідача щодо припинення виплати пенсії у липні 2024 р.
З аналогічних підстав, у відповідності до ч. 5 ст. 308 КАС України, колегією суддів не приймаються посилання апелянта на те, що відповідачем втрачено її пенсійну справу, оскільки вона 22.07.2024 р. зверталась з заявою про ознайомлення з матеріалами пенсійної справи на що отримала усну відмову, у зв`язку з тим, що зазначені обставини не є предметом спору у цій справі. 
Також не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що суд не дослідив усі копії пенсійної справи в повному обсязі, що вплинуло на необґрунтованість прийнятого рішення та відмову в задоволенні позову. Позивач зазначає, що надані матеріали до суду та матеріали пенсійної справи містять розбіжності, а деякі відсутні.
При цьому, позивач в апеляційній скарзі конкретизує такі документи, які були надані позивачкою у паперовій формі під час оформлення пенсії у травні 2016 р. та пізніше до територіальних органів Пенсійного фонду України, але їх копії були відсутні у копіях пенсійної справи та інших документах відповідача, а саме такі копії як - свідоцтво про народження дітей, рішення Суворовського районного суду м.Одеси справа №523/20402/14ц, довідка №01-633-1 від 01.12.2014 р., довідка №340 від 08.12.2014 р., диплом НОМЕР_1 , довідка про взяття на облік особи, переміщеної з ТО території України і районів антитерористичної операції, документи, що підтверджують звернення до пенсійних органів. 
З огляду на вищевикладене позивач вбачає наявність порушення її прав, однак колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду позивачка просила, зокрема: 
- визнати неправомірними дії щодо відмови у перерахунку пенсії, з урахуванням середньої заробітної плати у 01.04.2021 році та 01.04.2023 році, як працюючій пенсіонерці-вчительці;
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо здійснених перерахунків станом на 01.04.2019 року, 01.04.2021 року та 01.04.2023 року;
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо здійснених перерахунків понаднормового страхового стажу станом на 03.01.2019 року, станом на 01.04.2021 року і станом на 01.04.2023 року.
Тобто, позовні вимоги стосуються незаконних дій, на думку позивачки, Пенсійного фонду щодо не вірного проведення саме перерахунку її пенсії у зазначений вище спірний період та не стосуються питання призначення пенсії та наявності в матеріалах пенсійної справи копій документів наданих позивачем протягом перебування її на пенсійному забезпеченні у відповідача, а тому судом першої інстанції взагалі зазначені питання не досліджувались, оскільки виходять за предмет доказування.
Щодо доводів про надання не усіх копій матеріалів пенсійної справи, що на думку апелянта призвело до прийняття до невірного рішення, слід зазначити, що судом першої інстанції було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії документів пенсійної справи позивача лише в частині, що стосуються спірних правовідносин та які були надані відповідачем до матеріалів адміністративної справи. 
Також, суд встановив, що під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні судом було витребувано додаткові докази у відповідача, які були необхідні для розгляду цієї справи. В свою чергу позивач згідно ст. 80 КАС України, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом, проте позивачем будь-яких клопотань з цього привод до суду не подавалось, а тому безпідставними є доводи апеляційної скарги в цій частині.
Щодо посилань позивача на те, що розрахунок стажу містить помилки у підрахунку та відсутній підрахунок трудового стажу до 01.07.2000 р. колегія суддів зазначає, що це питання стосується призначення пенсії позивачу, що не є також предметом розгляду у цій справі, а тому судом не беруться до уваги наведені позивачем в апеляційній скарзі розрахунки.
З аналогічних підстав колегія суддів відхиляє вимогу апелянта про прийняття апеляційним судом рішення про зобов`язання відповідача внести до пенсійної справи відомості про дітей позивачки, про прийняття рішення про відповідні зміни у підрахунку загального стажу позивачки у бік зменшення на відповідну кількість днів, так як такі вимоги виходять за предмет спору. 
Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції не надав можливість ОСОБА_1 ознайомитись з наданими відповідачем до суду документами, однак дослідивши матеріали справи та протоколи судових засідань від 01.05.2024 р., 12.06.2024 р., 02.07.2024 р., суд встановив, що позивачем не заявлялись клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, а судом в їх задоволенні відмолено не було, тому такі доводи позивача суперечать встановленим матеріалам справи.
Отже, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, надані пояснення ОСОБА_1 під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, надаючи оцінку усім викладеним доводам в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено порушення права ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення під час проведення відповідачем перерахунку її пенсії у спірний період у межах заявлених позовних вимогах.
При цьому, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Тобто, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в інших законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, про які вона зазначає.
Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а тому для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що саме у зв`язку з прийнятим рішенням суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача, однак при розгляді цієї справи судом таких порушень не встановлено.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог та вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі  Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
                                                                  Повний текст постанови складено та підписано 19 грудня 2024 року . 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова