ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року
м. Київ
справа № 442/4335/22
провадження № 51-2689 км 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
захисника                                          ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засудженого                                     ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року у кримінальному провадженні № 12022141110000290 за обвинуваченням
 
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК України, не має судимості,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
 
Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 02 травня 2022 року, приблизно о 21:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час конфлікту зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , умисно, з метою протиправного заподіяння смерті останньої з особливою жорстокістю, шляхом її спалення, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, взяв полімерну пляшку з горючою рідиною - бензином. Усвідомлюючи та розуміючи, що спалення спричинить потерпілій особливі страждання та нестерпний біль і бажаючи цього, діючи з особливою жорстокістю, ОСОБА_7 облив ОСОБА_8 , яка знаходилася в кімнаті будинку, цією рідиною, зокрема її одяг, руки, ноги та голову, після чого умисно підпалив її, внаслідок чого одяг, волосся та шкіра потерпілої почали горіти.
В подальшому ОСОБА_7 виштовхав ОСОБА_8 з будинку на вулицю, де умисно додатково облив її горючою рідиною - бензином, що призвело до ще більш сильного загоряння. 
Внаслідок цих дій ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків ІІ АБ-ІІІ ступеня із залученням 40% поверхні тіла, що призвело до полірганної недостатності та стало причиною смерті потерпілої ІНФОРМАЦІЯ_2 року в лікарні.
 
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що:
- суд дав неправильну оцінку доказам, а тому кваліфікація дій його підзахисного не відповідає фактичним обставинам справи; 
- не було доведено умислу на вбивство, оскільки смерть потерпілої настала лише через місяць в лікарні, а отже дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України;
- суд порушив засади безпосередності, оскільки не дослідив у судовому засіданні речові докази та безпідставно відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про допит свідків.
 
Засуджений у своїй скарзі також просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає про безпідставну відмову в задоволенні клопотань про дослідження доказів та допит свідків, недоведеність його винуватості у підпалі потерпілої на вулиці. Вказує, що вирок ґрунтується на суперечливих показаннях свідків, яким суд не дав оцінки. 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Засуджений та його захисник у судовому засіданні підтримали скарги в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Прокурор у суді касаційної інстанції заперечувала проти задоволенні скарг та просила залишити судові рішення без зміни.
 
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
 
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
 
Згідно зі ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. При перевірці доводів касаційних скарг суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.
 
Мотиви суду
 
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають наведеним вимогам закону. 
 
Засуджений та його захисник у касаційних скаргах стверджують, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у ОСОБА_7 не було умислу на вбивство потерпілої, оскільки її смерть настала тільки через місяць в лікарні, а висновки суду про те, що обвинувачений бажав настання її смерті, не підтверджуються доказами.
 
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, й за змістом ст. 433 КПК України не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
 
Фактичні обставини справи, дослідження доказів, зібраних у цьому кримінальному провадженні, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції відповідно до положень зазначеного закону. У той же час це було предметом належної перевірки судів нижчих інстанцій. 
 
Суди перевіряли пояснення обвинуваченого, в яких він заперечував свою винуватість та стверджував, що не пам`ятає обставин, які йому інкриміновані. Проте, згідно висновків судово-психіатричної та додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертиз, ОСОБА_7 психічною хворобою не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованих йому дій хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, а перебував у стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. 
 
Доводи у касаційній скарзі про те, що суд при призначенні додаткової експертизи не надав у розпорядження експерта за його клопотанням додаткових доказів, були предметом перевірки суду. Встановлено, що протокольною ухвалою суду від 21 березня 2023 року в задоволенні клопотання експерта було відмовлено з огляду на те, що відповідно до вимог ст.ст. 93-94 КПК України суд не здійснює збирання доказів і підставою для призначення додаткової судово-психіатричної експертизи стала лише необхідність дослідження додаткових матеріалів - звукозапису події, наданого потерпілою в ході судового розгляду, який не було досліджено експертом під час проведення первинної експертизи. Тому суд не мав процесуальних можливостей надати експерту інші документи, які не були в його розпорядженні.
 
Винуватість ОСОБА_7 підтверджується даними протоколу обшуку будинку, під час якого було вилучено, у тому числі, пластмасову ємність із залишками паливно-мастильної речовини. Висновком експерта встановлено, що ця речовина містить вуглеводні, сукупність яких є характерною для бензину.
 
Твердження сторони захисту про порушення судом засади безпосередності, оскільки судді в судовому засіданні не дослідили безпосередньо речовий доказ - пластикову пляшку з метою переконатися, що вона не містить запаху бензину, є безпідставним.
 
За змістом ст. 357 КПК України речові докази оглядаються судом. Судовий огляд - це процесуальна дія, яка полягає у безпосередньому сприйнятті судом та учасниками кримінального провадження об`єктів, а у деяких ситуаціях одержанні інформації щодо них і у словесній формі, задля з`ясування обстановки вчинення кримінального правопорушення, встановлення стану, ознак і властивостей цих об`єктів, перевірки відомостей про обставини, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню, а також виявлення інших відомостей, що мають значення для кримінального провадження. 
 
Огляд полягає у повідомленні головуючим назви речового доказу, коли, за яких обставин і ким він був виявлений та приєднаний до матеріалів кримінального провадження, оголошення процесуального документу, що містить опис цього доказу (протокол огляду місця події, обшуку тощо). Особам, яким подається речовий доказ, необхідно роз`яснити їх право звертати увагу суду на ті чи інші обставини, пов`язані з його оглядом. Суд проводить огляд речового доказу на основі тих знань, якими він володіє. Якщо для з`ясування певних особливостей предмета огляду необхідні спеціальні знання, то суд може за клопотанням учасників судового розгляду призначити відповідну експертизу.
 
Згідно матеріалів кримінального провадження, огляд речового доказу (пляшки) був проведений судом з дотриманням вимог ст. 357 КПК України. Щоб з`ясувати наявність чи відсутність у ній конкретного запаху, на чому у касаційній скарзі наполягає сторона захисту, необхідні спеціальні знання та отримання висновку відповідної експертизи. Однак сторона захисту про проведення такої експертизи клопотань не заявляла, а суд за власною ініціативою не вбачав підстав для її призначення. За таких обставин суд касаційної інстанції вважає непереконливими доводи засудженого та захисника про порушення судом засад безпосередності.
 
Крім того, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 підтверджуються сукупністю інших доказів. Згідно протоколу зняття показань з технічних приладів, а саме, флеш-носія із записом з камери відео спостереження, де було знято відео з місця події, вбачається, що двоє чоловіків та жінка побачили біля будинку людину, яка горить, і підбігли до неї. Вони намагаються її затушити та телефонують кудись, а з дверей будинку виходить інший чоловік та наносить декілька ударів людині, що горить.
 
Потерпіла ОСОБА_8 , яка перебувала в лікарні з численними опіками у важкому стані, пояснила, що її підпалив ОСОБА_7 . Зазначені показання були записані працівником поліції на відеокамеру, а диск із цим записом визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.
 
Згідно даних висновку судово-медичної експертизи, причиною смерті ОСОБА_8 є термічні опіки ІІ АБ-ІІІ ступеня із залученням близько 40% поверхні тіла - обличчя, шиї, тулуба, плеча, обох верхніх кінцівок та обох стегон, з розвитком опікового септичного шоку, що призвело до поліорганної недостатності та смерті.
 
Потерпіла ОСОБА_9 - сестра померлої повідомила, що ОСОБА_7 постійно бив її сестру. Після того, як ОСОБА_8 потрапила в лікарню з опіками, остання віддала їй свій мобільний телефон, де ОСОБА_9 виявила аудіозапис, зроблений на диктофон, з якого було зрозуміло, що обвинувачений умисно вбив її сестру шляхом підпалу.
 
Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду пояснили обставини виявлення ними на сходах будинку жінки, що горить. Свідок ОСОБА_10 намагався погасити вогонь, у той час як ОСОБА_7 відштовхував свідка, заважаючи йому надати потерпілій допомогу. А після цього обвинувачений вилив на потерпілу якусь суміш і вогонь розгорівся більше.
 
Твердження про упередженість свідків, як про це заявляють касатори, спростована судами, які зазначили, що показання цих свідків є логічними та послідовними, знаходяться в об`єктивному зв`язку з іншими зібраними у справі доказами, зокрема, аудіо- відеозаписами події, які досліджені судом першої інстанції та яким надано відповідну оцінку. Крім того, суди обґрунтували свої висновки лише на показаннях, які свідки давали в судових засіданнях, тобто, з дотриманням засад безпосередності. Жодних даних, які би свідчили про неправдивість цих показань чи намагання свідків оговорити обвинуваченого судом не було встановлено. Не наведено таких доводів і в касаційних скаргах. Крім того, посилання на притягнення свідків у минулому до кримінальної відповідальності, на переконання суду, не свідчить про неправдивість їх показань у цьому кримінальному провадженні. Що стосується доводів про неприязні стосунки ОСОБА_7 зі свідком ОСОБА_10 , то це не підтверджується жодними доказами у справі.
 
Місцевий суд належним чином відреагував на клопотання сторони захисту про повторний допит свідків, із дотриманням вимог ст. 350 КПК України розглянув його, та відмов у його задоволенні. Суд не вбачав правових підстав для проведення повторного допиту, оскільки ті відомості, які на думку захисту підлягали перевірці,  чітко встановлені показаннями цих свідків, які вони надавали раніше в судовому засіданні, а також іншими доказами у провадженні та дають об`єктивну можливість з усією повнотою встановити обставини події. Сама по собі незгода сторони захисту із мотивами суду не свідчить про незаконність такого рішення. 
 
Місцевий суд, виконуючи приписист. 94 КПК України, ретельно дослідив зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7  було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому, констатував, що докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо належності, допустимості, достовірності та за встановлених фактичних обставин доводять наявність в діях засудженого складу злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю.
 
В свою чергу, суд апеляційної інстанції погодився з рішенням місцевого суду та визнав доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій  ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 121 КК України неприйнятними. Ці висновки суд касаційної інстанції вважає переконливими з огляду на таке.
 
Умисне вбивство (ст. 115 КК України) з суб`єктивної сторони характеризується  умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.
 
В свою чергу ч. 2 ст. 121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. При цьому, згідно з усталеною практикою, основним критерієм розмежування цих злочинів є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві на відміну від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, її настання охоплюється умислом винного. Якщо винний діяв із умислом на вбивство, тривалість часу, що минув із моменту заподіяння ушкодження до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
 
З юридичної точки зору для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, беруться до уваги докази щодо змісту та спрямованості умислу винного. Питання про умисел вирішується з урахуванням усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, і його способу, знаряддя злочину, кількості, характеру та локалізації заподіяних тілесних ушкоджень та причин припинення посягання.
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений умисно облив потерпілу  ОСОБА_8 бензином і підпалив її, а потім облив і підпалив повторно, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. Крім того, він умисно заважав свідкам надавати потерпілій допомогу. В результаті цих дій ІНФОРМАЦІЯ_2 року настала її смерть. При цьому потерпіла зазнала особливих страждань та відчувала нестерпний біль.
 
Таким чином, про спрямування умислу ОСОБА_7 саме на умисне вбивство потерпілої з особливою жорстокістю свідчить, зокрема, спосіб вчинення злочину - умисний підпал потерпілої, засіб його вчинення - бензин, дії засудженого після підпалу - ненадання допомоги та перешкоджання іншим надавати допомогу потерпілій, а також взаємовідносини між засудженим і потерпілою.
 
Крім того, доводи касаційної скарги про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 з п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України є аналогічними доводам апеляційних скарг сторони захисту, які були предметом перевірки апеляційного суду. Цей суд правильно зазначив, що цілеспрямовано обливши бензином ОСОБА_8 та підпаливши її, ОСОБА_7 не міг не усвідомлювати суспільно небезпечного характеру своїх дій, передбачав їх наслідки і свідомо допускав настання смерті потерпілої та бажав цього, тобто мав умисел на вбивство. За наявності умислу на заподіяння смерті проміжок часу до її настання, намагання медичних працівників відвернути настання наслідків у виді смерті на кваліфікацію дій винного не впливають, а тому доводи захисника про те, що смерть потерпілої настала лише через місяць її перебування в лікарні є неспроможними.
 
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи.
 
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах сторони захисту доводам, в тому числі й тим, на які засуджений та його захисник посилаються при касаційному розгляді та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. Ухвала суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
 
Покарання ОСОБА_7 призначено із урахуванням вимог статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення нових злочинів.
 
Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити судові рішення без зміни.
 
З цих підстав суд ухвалив:
 
Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                    ОСОБА_2                                           ОСОБА_3