ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 грудня 2024 року           справа №200/4692/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 200/4692/24 (головуючий І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

                                                 ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправними дії/бездіяльність відповідача щодо реалізації права позивача на пенсійне забезпечення; 
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 07.05.2021 № 057150008837 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 11.02.2021 відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні № 1-р/2020.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви - надати суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.
В межах встановленого судом строку позивачем надана заява про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначено що вона мала дізнатися про порушення своїх прав тільки після оприлюднення постанови Верховного Суду № 360/3611/20 в ЄДРСР. Так як постанова була прийнята на початку листопада 2021 року, а оприлюднена в кінці 2021 року, то 6-місячний строк для звернення до суду сплинув в червні 2022 року.
З лютого 2022 року і по теперішній час знаходиться в окупації. З лютого 2022 року позбавлена можливості скористатися правовою допомогою щодо свого питання з захисту своїх пенсійних прав.
Через неможливість отримати за місцем проживання (м. Маріуполь) правову допомогу, відсутність мобільного зв`язку та складнощі доступу до веб-ресурсів щодо юридичної інформації стосовно захисту пенсійних прав, не мала можливості звернутися до суду раніше, та звернулась, коли змогла підготувати позовну заяву та подати її до суду.
Вважає, що зазначені обставини є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення і пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення мною процесуальних дій, та підтверджені належними доказами (або є загальновідомими і не підлягають доказуванню).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
В ухвалі, зокрема, зазначено, що питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, - поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, будуть вирішені судом на стадії судового розгляду після встановлення відповідних фактичних обставин на підставі наданих сторонами доказів.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, що викладені у заяві про поновлення строку від 25.07.2024 та відмовлено у поновленні пропущеного строку звернення до суду з даним позовом.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви - надати суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з підстав, відмінних від наведених у заяві від 25.07.2024, та докази поважності причин його пропуску.
20.09.2024 позивач надала заяву про поновлення процесуального строку, в якій зазначила, що її позовні вимоги підлягають розгляду в межах шестимісячного строку. У позивача не має інших поважних причин, крім зазначених. Просила суд з власної ініціативи виправити описки, помилки, допущені в ухвалі від 13.09.2024 щодо не зазначення, що без руху залишено позовну заяву в частині розгляду вимог за межами шестимісячного строку, тобто з 11.02.2021 до 08.01.2024.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.09.2024 продовжено позивачу строк для усунення недоліків - надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням у ній підстав, відмінних від наведених у заяві від 25.07.2024, для поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду відповідно до ч. 15 ст. 171 КАС України.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Суд не звернув уваги, що постанова Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 (позивач звернулася з позовом в типовій справі) була оприлюднена в ЄДРСР тільки в листопада 2021 року, отже шестимісячний строк звернення до суду у позивача закінчувався в червні 2022 року. Проте, в зв`язку з окупацією міста Маріуполь позивач була позбавлена можливості своєчасно звернутися до суду з позовом про скасування рішення ПФУ від 07.05.2021 про відмову в призначенні пенсії.
З оглядку на висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 16.07.2024 у справі № 460/1267/23, позивач просила проводити розгляді справи в межах шестимісячного строку – з 09.01.2024.
Проте, суд першої інстанції уваги на вищезазначене не звернув та безпідставно залишив позов без розгляду.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
09 липня 2024 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 07.05.2021 № 057150008837 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 11.02.2021 відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні № 1-р/2020.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви - надати суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.
В межах встановленого судом строку позивачем надана заява про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначено що вона мала дізнатися про порушення своїх прав тільки після оприлюднення постанови Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 в ЄДРСР. Так як постанова була прийнята на початку листопада 2021 року, а оприлюднена в кінці 2021 року, то 6-місячний строк для звернення до суду сплинув в червні 2022 року.
Проте, в зв`язку з окупацією міста Маріуполь позивач була позбавлена можливості своєчасно звернутися до суду з цим позовом.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
В ухвалі, зокрема, зазначено, що питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, - поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, будуть вирішені судом на стадії судового розгляду після встановлення відповідних фактичних обставин на підставі наданих сторонами доказів.
Відповідачем - Головним управління Пенсійного фонду України в Київській області надано відзив на позовну заяву.
У відзиві зазначено, що позивач звернулася 05.05.2021 до пенсійних органів з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
Заява Позивача розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності. 
Оскільки необхідний вік для призначення пенсії становить 50 років, вік позивача становив 45 років, тому Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 07.05.2021 за № 057150008837 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058.
ОСОБА_1 повторно звернулася 27.02.2024 до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
Заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за принципом екстериторіальності.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 06.03.2024 за № 057150008837 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, оскільки позивач не набула необхідного пенсійного віку.
Позивач оскаржила рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області до суду.
На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі № 340/4151/24 від 03.07.2024, яке набрало законної сили 03.08.2024, заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 розглянуто повторно та рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області від 06.08.2024 № 057150008837 призначено пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 з 27.02.2024.
Таким чином, позивач пропустила строк звернення до суду з позовом про скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 07.05.2021 № 057150008837 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, що викладені у заяві про поновлення строку від 25.07.2024 та відмовлено у поновленні пропущеного строку звернення до суду з даним позовом.
Позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви - надати суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з підстав, відмінних від наведених у заяві від 25.07.2024, та докази поважності причин його пропуску.
20.09.2024 позивач надала заяву про поновлення процесуального строку, в якій зазначила, що її позовні вимоги підлягають розгляду в межах шестимісячного строку. У позивача не має інших поважних причин, крім зазначених. Просила суд з власної ініціативи виправити описки, помилки, допущені в ухвалі від 13.09.2024 щодо не зазначення, що без руху залишено позовну заяву в частині розгляду вимог за межами шестимісячного строку, тобто з 11.02.2021 до 08.01.2024.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.09.2024 продовжено позивачу строк для усунення недоліків - надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням у ній підстав, відмінних від наведених у заяві від 25.07.2024, для поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.
Ухвала суду від 23.09.2024 надіслана позивачу в електронний кабінет та доставлена до електронного кабінету 25.09.2024 о 08:16 год., що свідчить про належне повідомлення позивача.
Станом на 07.10.2024 недоліки позовної заяви у строк і спосіб, визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху (ч. 13 ст. 171 КАС України), позивачем не усунені. 
Залишаючи вищезазначені позовні вимоги без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.
Оцінка суду.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 викладав правові висновки стосовно загального правила щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший чи з`ясування видів та розміру складових, які враховані при розрахунку пенсії шляхом подання відповідних заяв, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зокрема, статті 44, 45) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), а також щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах.
Так, відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Таким чином, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.
Так, в справі, яка розглядається, предметом спору є дії і рішення відповідача пов`язані із реалізацією позивачем її права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 11.02.2021 відповідно до п. "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні № 1-р/2020, які вчинені (прийняті) у травні 2021 року, проте з позовною заявою позивач звернулася до суду тільки 09.07.2024.
При цьому, позивачем не наведено конкретних обставин (об`єктивних факторів), які перешкоджали їй вчасно звернутися за захистом порушеного права до адміністративного суду із відповідною позовною заявою.
Тому колегія суддів погоджуються із висновком суду першої інстанції, що позивач пропустила строк звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС України стосовно дій та рішення відповідача, пов`язаних із реалізацією позивачкою її права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 11.02.2021 відповідно до п. "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні № 1-р/2020, які вчинені (прийняті) у травні 2021 року, та не обґрунтувала належними доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, які пов`язані з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
Разом з цим, суд зазначає, що згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII (у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, далі - Закон № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць (…) жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.
Законом № 213-VIII пункт "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII викладено, крім іншого, у наступній редакції: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи (…) не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Таким чином, раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII віковий ценз для жінок у 45 років було збільшено до 50 років.
Закон № 213-VIII набув чинності з 1 квітня 2015 року.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення Конституційного Суду України застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць (…) жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;".
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020, Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).
Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058 пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Європейським судом з прав людини напрацьована практика за якою пенсія включається в поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». Отже, при з`ясуванні змісту поняття «майно» недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.
Водночас юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» та принцип правової визначеності , що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.
Так, у справі «Суханов та Ільченко проти України» ЄСПЛ зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Заява № 68385/10 та №71378/10, пункт 35).
Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі «легітимні очікування» та «майнові права» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13.12.1984 щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).
Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.
Таким чином, реалізація позивачем права на пенсійне забезпечення може бути захищена судом за наявності для цього правових підстав в рамках строку звернення до суду, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями частини другої статті 122 КАС України, оскільки право на пенсію за віком виникає незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, та не втрачається у разі завершення строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 16 липня 2024 року у справі № 460/11267/23 за подібним спором.
Тому, заявлені позивачем 09.07.2024 позовні вимоги можуть бути захищені судом за наявності для цього підстав з 08.01.2024 - тобто в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями частини другої статті 122 КАС України, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення без розгляду всіх позовних вимог ОСОБА_1 .
При цьому суд враховує, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 у справі № 340/4151/24 поновлено порушене право позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 27.02.2024, тобто з більш пізньої дати, ніж мала право позивач за наявності для цього підстав.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з частиною третьою статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Керуючись статтями 294, 308, 311, 315, 320, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 200/4692/24 – задовольнити частково.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 200/4692/24 – скасувати.
Справу № 200/4692/24 направити для продовження розгляду до Донецького окружного адміністративного суду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 23 грудня 2024 року та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає касаційному оскарженню.
Повне судове рішення складено та підписано 23 грудня 2024 року.

Головуючий суддя                                                            І.Д. Компанієць

Судді                                                                                А.В. Гайдар

                                                                                Е.Г. Казначеєв