Номер провадження: 22-ц/813/6215/24 
Справа № 514/1885/23
Головуючий у першій інстанції Кравченко П.А.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2024 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 514/1885/23
Номер провадження: 22-ц/813/6215/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Губара Д.В.,

учасники справи:
- позивач – ОСОБА_1 , 
- відповідач – Тарутинська селищна рада Болградського району Одеської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою адвоката Горбань Антоніни Іванівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Тарутинського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Кравченка П.А. 02 травня 2024 року,

встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) площею - 1 (один) умовний кадастровий гектар із земель тимчасової консервації, які розташовані на території Одеської області Болградського району Тарутинської селищної ради (за межами населеного пункту села Калачівка), право на яку належали за життя спадкодавцю - ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифікату на право на земельну частку пай серії ОД№0250735, виданого Тарутинською районною державною адміністрацією 23.05.1997 року на підставі рішення Тарутинської районної державної адміністрації №168/97 від 15.05.1997 року.
ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько - ОСОБА_2 , який на день смерті проживав в с. Слобідка Болградського (колишня назва - Тарутинський) району Одеської області. 
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю), площею – 5,28 умовних кадастрових гектара, право на яку підтверджується копією сертифікату серії ОД №0250735, виданого 23.05.1997 року Тарутинською районною адміністрацією.
ОСОБА_2 із вказаного земельного паю (частки) отримано у приватну власність (в натурі) земельну ділянку, площею - 3,08 га - ріллі, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №005575, виданим Калачівською сільською радою народних депутатів 26.06.2000 року на підставі рішення ІХ сесії ХХІІІ скликання Калачівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №40, та права на земельну частку пай площею в 1 (один) умовний кадастровий гектар ріллі (із земель консервації 411 га), що підтверджується копією сертифікату серії ОД № 0250735, виданого 23.05.1997 року Тарутинською районною адміністрацією та копіями Протоколів зборів колишніх членів КСП «Українець» №1 від 29.03.2018 р. та №2 від 04.11.2018 р., згідно Схеми поділу земель консервації на земельні частки (паї), затверджено зборами членів колишнього КСП «Українець», що підтверджується Протоколом №2 від 04.11.2018 р.. 
ОСОБА_2 працював в КСП «Українець» його було включено до Списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). 
Згідно розрахунку, який проводився шляхом ділення площі земель консервації в кількості - 411 умовних кадастрових гектари (визначених комісією по інвентаризації, із загальної площі земель консервації, придатною для використання під ріллю) на кількість членів СПК «Українець», включених до Списку – додатку до Державного акту на право колективної власності на землю, на сертифікат її батька припадає земельна частка із земель консервації в розмірі - 1 (один) умовний кадастровий гектар. Вказана частка фактично увійшла у розмір сертифікату серії ОД № 0250735, який 23.05.1997 року отриманого ОСОБА_2 .. Разом з тим, не була оформлена у приватну власність у зв`язку із смертю. 
ОСОБА_1 звернулася до Державного нотаріуса Тарутинської нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, та до Тарутинської селищної ради Одеської області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею - 1 (один) умовний кадастровий гектар, який розташований на території Одеської області Болградського району Тарутинської селищної ради (за межами населеного пункту села Калачівка), право на яку належали її батьку - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отримала відмову з рекомендаціями звернутися до суду, що й стало підставою для звернення із даною позовною заявою (а. с. 1 – 4, 44 – 47).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 02 травня 2024 року відмовлено у задоволені вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 ..
Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 набув право на земельну частку (пай) у розмірі - 1,00 умовних кадастрових гектарів у КСП «Українець» (с. Калачівка Тарутинського району Одеської області). За життя спадкодавець реалізував своє право та отримав Державний акт на право приватної власності на землю, надану на підставі Сертифікату серії ОД №0250735 від 23.05.1997 року. Спадкоємець на підставі вказано Державного акту отримала свідоцтво про право на спадщину. Рішенням Протоколів зборів колишніх членів КСП «Українець» №1 від 29.03.2018 р. та №2 від 04.11.2018 р. про розпаювання земель консервації згідно Схеми поділу на земельні частки (паї), затверджено зборами членів колишнього КСП «Українець» після смерті спадкодавця, а тому не є підставою набуття права за спадкодавцем (а. с. 72 – 76). 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Горбань А.І., діюча від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 02 травня 2024 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Апелянт зазначає, що: 1) помилковими є висновки суду про те, що спадкодавець реалізував своє право на отримання земельної ділянки в натурі (на місцевості), отримавши Державний акт на право власності на землю серія ОД №005575 від 26.06.2000 року, загальною площею - 3,08 га ріллі, оскільки під час виділення вказаної земельної ділянки натурі (на місцевості) Державні акти були видані тільки на землю під ріллею. Право на виділ земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель тимчасової консервації реалізовано спадкодавцем не було; 2) суд невірно визначився з часом та підставами набуття спадкодавцем права на земельну частку (пай) в розмірі – один умовний кадастровий гектар із земель тимчасової консервації, яке виникло з моменту отримання КСП Державного акту про право колективної власності на землю та часу отримання спадкодавцем сертифікату на право на земельну частку (пай), а не з часу фактичного поділу в натурі земель тимчасової консервації (а. с. 81 – 85).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.07.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Горбань Антоніни Іванівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 02 травня 2024 року (а . 97 – 97 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.07.2024 року призначено розгляд справи в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 100).
У судовому засіданні адвокат Горбань А.І., діюча від імені ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Горбань Антоніни Іванівни, діючої від імені ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 10).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на майно, яке належало спадкодавцю за життя. Спадкоємцем до майна ОСОБА_2 є його донька - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11).
ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_2 (а. с. 48).
ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею – 3,08 га, в межах згідно з планом, у тому числі сільськогосподарських угіль -3,08 га, з них рілля -2,99 га, рілля -0,09 га, кадастровий номер 5124783800:01:001:0576, яка розташована на території Калачівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, яку біло передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №005575, виданого на підставі рішення ІХ сесії ХХІІІ скликання Калачівської сільської ради Тарутинського району Одеської області від 29.02.2000 року 8 - ХХІІІ, та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №40 від 26.06.2000 року (а. с. 12).
З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець за життя був членом КСП «Українець», був включений до списку додатку до Державного акту на право колективної власності на землю, та отримав сертифікат на право на земельну частку пай розміром - 5,28 умовних кадастрових гектар, серії ОД № 0250735, на підставі якого в подальшому отримав у приватну власність земельну ділянку на праві приватної власності розміром - 3,08 га, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №005575.
Право спадкодавця за вказаним сертифікатом про право на земельну частку пай за життя було реалізовано, отримано Державний акт на право приватної власності на землю. 
Позивачка зазначає, що рішеннями зборів колишніх членів КСП «Українець» від 29.03.2018 р. та від 04.11.2018 р. вирішено розпаювати землі тимчасової консервації серед власників земельних часток (паїв) колишніх членів КСП «Українець». Згідно розрахунку, який проводився шляхом ділення площі земель консервації у кількості - 411 умовних кадастрових гектари на кількість членів СПК «Українець», включених до Списку – додатку до Державного акту на право колективної власності на землю, на її померлого батька припадає земельна частка із земель консервації в розмірі - 1 (один) умовний кадастровий гектар.
Разом з тим, вищевказані рішення зборів колишніх членів КСП «Українець» щодо розпаювання земель колективної власності, які знаходяться в тимчасовій консервації, прийняті після смерті ОСОБА_2 , який помер – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
По справі виникли спадкові правовідносини.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч. ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Розглянувши спір, який виник між сторонами у даній справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі 

Згідно частини 1 статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Положення статті 1217 ЦК України, визначають, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно частини 1 статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до положень статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Диспозиція частини 1 статті 376 ЦК України, визначає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Згідно частини 2 статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.
Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Відповідно до статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є - сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.
Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є - сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).
Водночас відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Відповідно до п.2 Указу президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.
Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД №005-23 КСП "Українець", на підставі рішення Калачівської сільської ради народних депутатів від 11 лютого 1997 року №6-ХХІІ передано землю у колективну власність розміром 2246.5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно Акта робочої комісії по визначенню розміру земельного паю від 17 квітня 1997 року розмір земельного паю на кожного члена КСП в умовних кадастрових гектарах склав 5.28.
Відповідно до списку громадян членів КСП " Українець" Тарутинського району Одеської області, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД №005-23 – ОСОБА_2 (№ НОМЕР_2 ) отримав право на земельну частку (пай).
ОСОБА_2 на підставі рішення Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 15 травня 1997 року №168/97 належало право на земельну частку ( пай ) розміром 5.28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі з земель, переданих у колективну власність колишнього КСП "Українець", що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0250735, виданим 23 травня 1997 року Тарутинською районною державною адміністрацією.
На підставі рішення ІХ сесії ХХІІІ скликання Калачівської сільської ради народних депутатів від 29.02.2000 року №8 ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка площею 3.08 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Калачівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №005575.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те що матеріали справи не містять доказів набуття ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) у розмірі - 1,00 га саме в землях тимчасової консервації колишнього КСП «Українець» с. Калачівка Тарутинського району Одеської області, 
Рішення зборів колишніх членів КСП «Українець» від 29.03.2018 р. та від 04.11.2018 р. про розпаювання земель тимчасової консервації серед власників земельних часток (паїв) колишніх членів КСП «Українець» прийняті після смерті ОСОБА_2 , який помер – ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що відповідно до Розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 19.10.2018 року №580/А-2018, надано дозвіл громадянам України (всього - 411 осіб) на складання Проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), згідно з отриманими ними сертифікатами на право на земельні частки (паї) із земель колишнього КСП «Українець», загальною площею - 475 га, на території Калачівської сільської ради. Серед переліку громадян, зазначених у додатку до вказаного розпорядження, наявний ОСОБА_2 та його спадкоємець - ОСОБА_1 (№ НОМЕР_3 ).
Розпорядженням Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 05.12.2018 року №690/А-2018, надано дозвіл громадянам України (всього 411 осіб) на розробку техічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на території Калачівської сільської ради Тарутинського району Одеської області (за межами населеного пункту), та відповідно до списку громадян яким надано дозвіл кожному колишньому члену КСП «Українець» та їх спадкоємцям серед яких ОСОБА_1 (№391) по 1.00 умовному кадастровому гектару.
Колегія суддів зауважує, що позивачка ОСОБА_1 не позбавлена можливості отримати земельну частку (пай), яка на час смерті спадкодавця не була розподілена серед членів КСП, на підставі вищевказаних рішень загальних зборів колишніх членів КСП «Українець» від 29.03.2018 р. та від 04.11.2018 р. про розпаювання земель тимчасової консервації серед власників земельних часток (паїв) колишніх членів КСП «Українець» та розпоряджень Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , діючої від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Горбань Антоніни Іванівни, діючої від імені ОСОБА_1 ,відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Горбань Антоніни Іванівни, діючої від імені ОСОБА_1 , – залишити без задоволення.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 02 травня 2024 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 13 листопада 2024 року.

Головуючий суддя:                                        А. П. Заїкін

Судді:                                                        С. О. Погорєлова
                                                                       
                                                               О. М. Таварткіладзе