ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року	Львів	Справа № 500/227/24 пров. № А/857/7787/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді –                                        Онишкевича Т.В .,
суддів –                                                            Сеника Р.П., Іщук Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя у І інстанції Осташ А.В.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення 26 лютого 2024 року.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – ГУ ПФУ в Тернопільській області), у якому просила: 
визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо визначення розміру пенсії громадянки України ОСОБА_1 , що не відповідає законодавству, та ухилення від обов`язку з нарахування та виплати в повному обсязі пенсії як особі, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при поновленні пенсійних виплат за рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду по справі № 500/3223/21 від 14 липня 2021 року; 
зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити осучаснення розміру пенсійних виплат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які будуть нараховуватись на її банківський рахунок, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також здійснювати нарахування та виплату пенсії з урахуванням норм законодавства, які діють на час поновлення виплати пенсії для такої категорії осіб, у розмірі, передбаченому законодавством, з усіма нарахуваннями, перерахунками, індексаціями та надбавками з моменту поновлення, а саме починаючи з 07 жовтня 2009 року при усіх подальших нарахуваннях та з подальшим осучасненням таких виплат, з виплатою компенсації, розрахованої за нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» за невчасно отримані та неотриманні суми пенсійних виплат, як частини доходу, за весь період невиплати з 07 жовтня 2009 року по дату фактичної виплати усієї суми пенсії.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі № 500/227/24 адміністративний позов задоволено. 
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що бездіяльність ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо не проведення перерахунку пенсії позивачки з усіма нарахуваннями, перерахунками, індексаціями, надбавками та з виплатою компенсації розрахованої за нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» є протиправною. Тому слід зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити такий перерахунок та провести виплату позивачці нараховані суми.
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.
У апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі №500/3223/21 створено електронну пенсійну справу з 07 жовтня 2009 року. За матеріалами паперової пенсійної справи розмір пенсії на час припинення виплати становив 2640,00 купонокарбованців, у еквіваленті - 0,03 грн. Враховуючи зазначене, пенсійна виплата позивачки на теперішній час складає 0,03 грн.
Одночасно на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду нарахована сума заборгованості 5,06 грн, за період з 07 жовтня 2009 року по 31 жовтня 2023 року.
Оскільки позивачкою не було своєчасно надано реквізити для перерахування коштів на банківську установу, то після надходження заяви про виплату пенсії через банк (04 грудня 2023 року), нараховані кошти були включені у відомість найближчого виплатного періоду, тобто починаючи з 01 січня 2024 року виплата пенсії була проведена на рахунок, відкритий в АТ «ПУМБ» з датою виплати 24 число кожного місяця. 
Суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду зокрема, функції щодо призначення пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.
Позивачкою поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданим 30 листопада 2020 року зі строком дії до 30 листопада 2030 року.
Позивачці призначена пенсія за віком з 19 грудня 1991 року безстроково, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
У зв`язку з виїздом до Ізраїлю у 1993 році виплату пенсії позивачці припинено.
ОСОБА_1 27 травня 2020 року звернулась до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі № 500/3223/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року, зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії, з 07 жовтня 2009 року.
На виконання зазначеного рішення суду ГУ ПФУ в Тернопільській області поновило ОСОБА_1 пенсійні виплати, з 07 жовтня 2009 року та 24 грудня 2023 року почало нараховувати пенсію на її банківський рахунок.
Листом ГУ ПФУ в Тернопільській області № 11426-11731/Ф-02/8-1900/23 від 20 грудня 2023 року було проінформовано позивачку про розмір пенсійних виплат, які будуть нараховуватись на її банківський рахунок з 24 грудня 2023 року. 
Так, у листі ГУ ПФУ в Тернопільській області № 11426-11731/Ф-02/8-1900/23 від 20 грудня 2023 року (копія додається до позовної заяви) було зазначено, що пенсійна виплата ОСОБА_1 станом на момент поновлення пенсії з 24 грудня 2023 року складає 0,03 грн. На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі № 500/3223/21 відповідач нарахував позивачці заборгованість з пенсійних виплат у сумі 5,06 грн за період з 07 жовтня 2009 року по 31 жовтня 2023 року.
Не погодившись із такими діями відповідача, позивачка звернулась за захистом порушеного права до суду.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).
Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до приписів ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 51 цього Закону).
Конституційний Суд України в рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
В пункті 3.3 рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.
Відповідно до статті 28 Закону України № 1058-ІV пенсії встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.
Частиною 1 статті 28 Закону № 1058-ІV встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
Згідно ч. 1 ст. 27 Закону № 1058-ІV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де:П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Відповідно до положень законодавства, викладених у ст. ст. 28, 42 Закону № 1058-ІV, чітко встановлено, що перерахунок (підвищення розміру) пенсії здійснюється органом Пенсійного фонду України автоматично, незалежно від наявності заяви пенсіонера про перерахунок (підвищення розміру) пенсії. Разом з тим, відповідно до ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону № 1058-ІV (в редакції, чинній на момент відновлення права позивача за РКСУ№ 25-рп/2009), пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.
Норми ст. 42 Закону № 1058-ІV, є імперативними та свідчать, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі №500/3223/21 зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
На виконання рішення суду позивачці поновлено виплату пенсії з 07 жовтня 2009 року та з 24 грудня 2023 року розмір пенсії позивачки становить 0,03 грн. Заборгованість з пенсійних виплат за період з 07 жовтня 2009 року по 31 жовтня 2023 року становить 5,06 грн.
З 01 жовтня 2017 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII розпочато осучаснення (підвищення) пенсій в автоматичному режимі без звернення пенсіонерів за матеріалами пенсійних справ.
Отже, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що бездіяльність ГУ ПФУ в Тернопільській області стосовно невиконання обов`язку з нарахування та виплати в повному обсязі пенсії за віком громадянці України ОСОБА_1 є протиправною.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі № 500/227/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Л. П. Іщук