Ухвала
Іменем України
 
11 грудня 2024 року
м. Київ
 
справа № 199/7049/23
провадження № 61-16241ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:   Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу адвоката Довженка Олександра Вадимовича як представника ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив  стягнути солідарно з відповідачів на свою користь борг за договором позики                  від 05 листопада 2018 року в розмірі 500,00 доларів США.
 
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська рішенням                           від 04 грудня 2023 року позов задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 05 листопада 2018 року в розмірі 500,00 доларів США. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Довженко О. В. оскаржив його в апеляційному порядку.
 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 06 листопада 2024 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Довженка О. В. на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2023 року.
 
06 грудня 2024 року адвокат Довженко О. В. як представник ОСОБА_1 через підсистему «електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд не мав правових підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі, оскільки ОСОБА_1 у зв`язку з військовою агресією російської федерації була змушена виїхати з України до Польщі разом з дітьми, де перебуває й на теперішній час. ОСОБА_1 стало відомо про наявність цієї справи лише у травні 2024 року після отримання повідомлення про арешт її коштів у мобільному додатку, у зв`язку із чим вона звернулася за наданням правничої допомоги до адвоката Довженка О. В., який отримав копію рішення суду першої інстанції 20 травня 2024 року. Разом із цим, ОСОБА_1 та йому, як її представнику, був необхідний час для підготовки апеляційної скарги та здійснення збору власних доказів щодо належного обґрунтування позиції ОСОБА_1 у цій справі, тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
 
Вивчивши касаційну скаргу та оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.
 
Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування причин поважності пропуску цього строку та докази на підтвердження таких причин.
 
За приписами частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
 
Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
 
Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
 
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
 
Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
 
Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
 
Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «DeGeouffre dela Pradellev. France» від 16 грудня 1992 року).
 
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.
 
Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
 
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у рішеннях у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України»                              від 08 листопада 2005 року.
 
Слід зазначити, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
 
Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року в справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22).
 
Апеляційним судом встановлено, що представник ОСОБА_1 - адвокат Довженко О. В. 16 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надіслав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня                         2023 року, тобто з пропуском встановленого строку на апеляційне оскарження судового рішення. Заявник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на те, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала військову агресію проти України, у зв`язку із чим                      ОСОБА_1 від початку повномасштабного вторгнення разом із дітьми була вимушена виїхати з України до Польщі, де вона перебуває й на теперішній час. Про наявність цієї справи ОСОБА_1 стало відомо лише у травні 2024 року після отриманням повідомлення про арешт її коштів у мобільному додатку, у зв`язку із чим вона звернулася за наданням правової допомоги до адвоката Довженка О. В.
 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 21 жовтня 2024 року апеляційну скаргу залишив без руху та надав заявнику строк для усунення недоліків, а саме - для надання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення із зазначення інших підстав для поновлення цього строку та надання документу про сплату судового збору, і роз`яснив заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
Залишаючи апеляційну скаргу без руху у зв`язку із пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд виходив з того, що наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2023 року є неповажними, оскільки ОСОБА_1 у травні 2024 року була обізнана про оскаржуване рішення суду першої інстанції, а з апеляційною скаргою її представник звернувся до апеляційного суду лише 16 жовтня 2024 року. Щодо обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження з підстав введення воєнного стану, то представником заявника не обґрунтовано та не надано доказів поважності причин пропуску такого строку з цих підстав.
 
На виконання вимог ухвали суду від 21 жовтня 2024 року представник                   ОСОБА_1 - адвокат Довженко О. В. подав до апеляційного суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження із конкретизацією хронології подій, що відбувались після одержання копії оскаржуваного рішення суду першої інстанції, а також надав квитанцію про сплату судового збору за подання апеляційної скарги. 
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що зазначені представником заявника доводи для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки представник          ОСОБА_1 - адвокат Довженко О. В. з 20 травня 2024 року був обізнаний про ухвалення судом першої інстанції рішення суду від 04 грудня 2023 року, однак з апеляційною скаргою на вказане судове рішення звернувся 16 жовтня 2024 року, тобто з пропуском встановленого строку на апеляційне оскарження рішення суду. Інших поважних причин для поновлення пропущеного строку звернення з апеляційною скаргою на оскаржуване судове рішення заявником не зазначено.
 
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на недоведеність поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
 
Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити. 
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про зупинення дії рішення суду першої інстанції.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
                                  
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Довженка Олександра Вадимовича як представника ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                                                                     А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко
 
                                                                                                                      М. Ю. Тітов