ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
12 грудня 2024 року
м.Харків
справа № 638/662/22
провадження № 22-ц/818/3826/24
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
Суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири, -
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2024 року, постановлене суддею Латка І.П. 
в с т а н о в и в:
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду, завданої залиттям квартири, та витрати на оплату послуг з проведення незалежної експертної оцінки та судовий збір. 
Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 серпня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, 16821,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Чайчук О.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановлене без повного з`ясування всіх обставин справи, а висновки суду не стосуються справи. Звертає увагу, що залиття квартири позивачки сталося внаслідок підвищення тиску води через ремонтні роботи на цій ділянці трубопроводу, що привело до розриву гнучкого шлангу у квартирі відповідачки. Відповідачка не винна в залитті квартири, оскільки саме через підвищений тиск та ремонтні роботи відбулося залиття. Також суд не взяв до уваги, що аварійна служба не викликалась, акт складено зі слів власниці квартири. Суд проігнорував долучений висновок ТОВ «ТФМ СХІД». Також суд порушив право відповідачки на подання відзиву та своєчасне отримання позовної заяви.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок утримання в належному технічному стані санітарного обладнання квартири покладається на власника квартири, а відтак відповідати за наслідки залиття квартири позивачки у справі, що мало місце з квартири відповідачів розташованої поверхом вище, має власник квартири, який не забезпечив належного утримання санітарно-технічного обладнання, що призвело до залиття квартири позивачки.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 30 червня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. та зареєстрованим в реєстрі за №2926 (т. 1 а.с. 51-54).
Сторони не заперечують, що 24 грудня 2021 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до акту обстеження квартири від 29 грудня 2021 року, складеного комісією КП «Жилкомсервіс», виявлено наступні сліди залиття: стеля у коридорі, обклеєна шпалерами - 2 м2; стіни у коридорі, обклеєні шпалерами - 3 м2; стеля у кімнаті, обклеєна шпалерами - 3 м2; стіни у кімнаті, обклеєні шпалерами - 3 м2. Залиття квартири АДРЕСА_2 сталося внаслідок зламаного крану холодної води у квартирі АДРЕСА_3 . Аварійна служба не викликалася (т. 1 а.с. 60).
Згідно з Висновком ТОВ «ТФМ СХІД» від 24 грудня 2021 року розрив гнучкого шлангу холодної води стався внаслідок підвищення тиску холодної води, тому що в цей час на даній ділянці проводилися ремонтні роботи (т. 2 а.с. 16).
Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику майна № У201/22 від 17 січня 2022 року, складеного за замовленням ОСОБА_1 , суб`єкт оціночної діяльності - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКСПЕРТ», яке діє на підставі сертифікату Фонду державного майна України №342/19 від 07.05.2019 та договору на проведення незалежної оцінки вартості матеріального збитку № У201/22 від 11 січня 2022 року, встановив, що вартість матеріального збитку, завданого власнику майна, на дату оцінки 24 грудня 2021 року складає 13821 (тринадцять тисяч вісімсот двадцять одна) гривня (а.с. 10-59).
Як убачається з квитанції №3 від 18.01.2022 року за проведення зазначеної оцінки ОСОБА_1 сплатила ТОВ «ПРОЕКСПЕРТ» 3000,00 грн. (а.с.5)
Відповідно до ч.1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Згідно ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достовірність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши надані позивачем письмові докази (акт про залиття, фотокартки, висновок експерта), колегія суддів вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми фактичними даними, якими встановлений факт залиття відповідачем квартири, що належить позивачці, розмір майнової шкоди.
Доказів відсутності вини відповідача у залитті квартири позивачки, що сталася внаслідок розриву гнучкого шлангу холодної води під раковиною на кухні у квартирі відповідача, матеріали справи не містять. 
Доводи апеляційної скарги про те, що залиття відбулося через підвищення тиску води через ремонтні роботи, судова колегія сприймає критично, оскільки доказів які б свідчили про те, що після ремонту був великий тиск не додано, стояк та інші споруди системи холодної води не зазнали пошкоджень, отже підстав вважати, що відключення вплинули на систему холодної води будинку та призвели до затоплення не вбачається. Доказів завдання шкоди позивачці не відповідачем, а іншою особою, матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що акт про залиття не є належним та допустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам закону, колегія суддів не приймає з огляду на таке. 
Даний акт був складений членами комісії інженера КП «Жилкомсервіс» та майстра дільниці. Суб`єктний склад комісії відповідає вимогам п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 75.
Висновок ТОВ «ТФМ СХІД» від 24 грудня 2021 року, в якому зазначено, що розрив гнучкого шлангу холодної води стався внаслідок підвищення тиску холодної води, тому що в цей час на даній ділянці проводилися ремонтні роботи, не містить інформації, яким чином було встановлено, що розрив труби під раковиною стався саме через тиск. Тому не може вважатись достатнім доказом для відмови у позові, оскільки інформація, що міститься у ньому суперечить іншим наявним у справі доказам.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.
За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири відповідачем, причину та розмір завданої шкоди, врахувавши, що відповідач не довели відсутність своєї вини у спричиненні шкоди, зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог, стягнувши розмір майнової шкоди та витрати, пов`язані із проведенням оцінки.
Судова колегія наголошує, що оскільки залиття відбулося внаслідок розриву гнучкого шлангу холодної води, вважати, що шкода спричинена майну позивача через включення/відключення системи водопостачання не має, оскільки система водопостачання будинку в інших ділянках пошкоджена не була. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367, 368, 369, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України. 
Головуючий:                                                         О.В. Маміна

Судді:                                                                Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина