ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 жовтня 2024 року           справа №360/1526/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д. ,  Гайдара А.В. , розглянувши в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 р. у справі № 360/1526/23 (головуючий І інстанції А.Г. Секірська) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-  
                                                                   ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі – відповідач, ГУПФУ), в якому просила: 
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОК НОМЕР_1 , у підвищенні пенсії на 20 відсотків, починаючи з 06.12.2023 у відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України “Про статус гірських населених пунктів в Україні” - протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перерахунок пенсії з врахуванням підвищення її на 20 відсотків у відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України “Про статус гірських населених пунктів в України”, починаючи з 06.12.2023.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд: 
Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.12.2023 № ВЕБ-12001-Ф-С-23-291423.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області прийняти рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.12.2023 № ВЕБ-12001-Ф-С-23-291423 про перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням положень частини другої статті 6 Закону України “Про статус гірських населених пунктів в України”, з 01.01.2024.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262 по лінії Національної поліції України з 15.04.2021.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).
Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано статтею 63 Закону №2262-XII.
13.12.2023 позивач через електронну персональну сторінку користувача послуг (особистий кабінет) на Веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України подала заяву ВЕБ-12001-Ф-С-23-291423. Вказану заяву було зареєстровано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області за вхідним №8280/Б-1200-23 від 13.12.2023.
У заяві позивач просила підвищити їй з 06.12.2023 розмір пенсії на 20 відсотків на підставі ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 13.12.2005.
Заяву розглянуто звернення позивача з урахуванням норм Закону України «Про звернення громадян», відповідач листом від 15.12.2023 вих.№7590-8280/Б-02/8- 1200/23 повідомив позивачу про порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону 2262, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 (далі - Порядок 3-1), передбачено, що заява, зокрема про перерахунок пенсії подається заявником до органу, що призначає пенсію.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 розділу ІІ Порядку 3-1 для підвищення пенсії згідно зі статтею 6 Закону 56/95 подається посвідчення або інший документ, що підтверджує проживання, роботу (навчання) особи на території населеного пункту, якому надано статус гірського.
Відповідно до пункту 9 розділу І Порядку 3-1 внутрішньо переміщені особи подають заяви з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».
Оскільки заява позивача подана всупереч Порядку 3-1, підстави для винесення відповідного рішення відсутні.
Скаржник наголошує, що підставою для винесення органом Пенсійного фонду рішення щодо призначення/перерахунку пенсії (або про відмову) є подання в установленому порядку відповідної заяви.
Враховуючи викладене, обов`язок проведення відповідачем призначення (перерахунку) пенсій відповідно до пункту 3 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону 2262, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, виникає виключно у разі подання заявником належного за формою документа, передбаченого Порядком №3-1.
Подання іншого за формою та змістом документа з приводу призначення (перерахунку) пенсії, згідно чинного законодавства, не створює правового наслідку у вигляді обов`язку прийняти письмове рішення.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.04.2018 по адміністративному провадженню №К/9901/6458/18 (справа №601/198/16) підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення/ перерахунку пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.
Тому, звернення позивача від 13.12.2023 по суті не розглядалось, будь-яке рішення з приводу розгляду вказаного звернення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області не приймалось.
ОСОБА_1 було надано роз`яснення щодо порядку подачі документів для проведення перерахунку пенсії листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 15.12.2023 вих.№7590- 8280/Б-02/8-1200/23».
До теперішнього часу позивач не зверталась до органів ПФУ із заявою про перерахунок пенсії, згідно чинного законодавства.
Щодо права позивача на перерахунок пенсії з врахуванням підвищення її на 20 відсотків у відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в України», скаржник зазначає, що у довідці №632 від 08.12.2023, виданою Виконавчим комітетом Вижницької міської ради зазначено, що статус особи ( ОСОБА_1 ), що проживає на території АДРЕСА_1 , надано з 06.12.2023, згідно рішення виконкому Вижницької міської ради №224 від 06.12.2023.
Постійне місце проживання особи є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги та проживає понад шість місяців на рік.
Законодавець не визначає внутрішньо переміщену особу, як особу з конкретним новим місцем проживання, а тому наявність довідки про взяття на облік, як внутрішньо переміщеної особи не може вважатися зміною місця проживання в розумінні Закону №1871-ІХ та наданні особі статусу громадянина, що постійно проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського.
Отже, позивач не може вважатися особою, що постійно проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника бойових дій.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб” від 09.04.1992 №2262 по лінії Національної поліції України з 15.04.2021, що визнається сторонами та підтверджується пенсійним посвідченням ОСОБА_1 .
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Вижницької міської ради 08.12.2023, ОСОБА_1 має право на гарантії і пільги, встановлені Законом України “Про статус гірських населених пунктів в Україні”.
Згідно із довідкою виконавчого комітету Вижницької міської ради від 08.12.2023 № 632 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є постійною жителькою с. Виженка, якому згідно Постанови Кабінету Міністрів України за № 47 від 24.01.2001 надано статус гірського. Статус особи, що проживає на території АДРЕСА_2 , надано з 06.12.2023 згідно рішення виконкому Вижницької міської ради № 224 від 06.12.2023.
13.12.2023 позивач звернулася через вебпортал ПФУ до ГУПФУ в Луганській області з заявою ВЕБ-12001-Ф-С-23-291423 про підвищення пенсії у зв`язку з проживанням на території населеного пункту, якому надано статус гірського, згідно Закону України “Про статус гірських населених пунктів в Україні”.
До заяви були додані сканкопії посвідчення серії НОМЕР_2 громадянки, яка проживає на території гірського населеного пункту, виданого 08.12.2023 р., довідки № 632 від 08.12.2023 Вижницької міської ради про надання мені гірського статусу; довідки ВПО № 7709-5000480701 від 28.03.2022р.
15.12.2023 за вих. № 7590-8280/Б-02/8-1200/23 ГУПФУ в Луганській області надано відповідь, в якій зазначено таке.
“Ви перебуваєте на обліку в Головному управлінні, як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі — Закон 2262) по лінії Національної поліції України. Відповідно до статті 6 Закону України від 15.02.1995 № 56/95-ВР “Про статус гірських населених пунктів в Україні” (далі- Закон 56/95) розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків. Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону 2262, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 (далі - Порядок 3-1), передбачено, що заява, зокрема про перерахунок пенсії подається заявником до органу, що призначає пенсію. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 розділу ІІ Порядку 3-1 для підвищення пенсії згідно зі статтею 6 Закону 56/95 подається посвідчення або інший документ, що підтверджує проживання, роботу (навчання) особи на території населеного пункту, якому надано статус гірського.
Відповідно до пункту 9 розділу І Порядку 3-1 внутрішньо переміщені особи подають заяви з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 “Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам”. Оскільки заява від 30.03.2023 подана всупереч Порядку 3-1, підстави для винесення відповідного рішення відсутні. Згідно з Положенням “Про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України”, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1, прийом громадян здійснюється протягом робочого часу органу Пенсійного фонду без поділу за територіальним (зональним, дільничним) принципом в межах території обслуговування відповідного органу Пенсійного фонду. Враховуючи наведене, документи для встановлення підвищення пенсії згідно зі статтею 6 Закону 56/95, Ви можете подати особисто звернувшись до сервісного центру Пенсійного фонду України за місцем проживання”.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до   статті 22 Конституції України   права і свободи людини і громадянина, закріплені цією   Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Статтею 46 Конституції України   встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно   зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених   Конституцією України.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон № 2262-ХІІ.
Відповідно до пункту “б” частини 1 статті 1-2 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
За частиною 1 та 2 статті 2 Закону № 2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.
Статтею 51 Закону № 2262-ХІІ визначено, що при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сім`ям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановлених частиною четвертою статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано статтею 63 Закону № 2262-XII, згідно з якою перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Закону України від 15.02.1995 № 56/95-ВР “Про статус гірських населених пунктів в Україні” (далі – Закон № 56/95) встановлює  критерії,  за  якими  населені пункти набувають  статусу  гірських,  визначає  основні  засади державної політики щодо розвитку  гірських  населених  пунктів  та  гарантії соціального  захисту громадян,  що у них проживають,  працюють або навчаються.
До гірських населених пунктів належать міста, селища міського типу, селища, сільські населені пункти, які розташовані у гірській місцевості, мають недостатньо розвинуті сферу  застосування  праці та  систему    соціально-побутового    обслуговування,    обмежену транспортну доступність (частина перша статті 1 Закону № 56/95).
Статтею 5 Закону № 56/95 визначено порядок  визначення та надання громадянам статусу особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського:
Статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного   пункту, якому  надано  статус  гірського,  надається громадянам,   що   постійно   проживають, постійно  працюють  або навчаються  на  денних  відділеннях  навчальних  закладів  у цьому населеному   пункті, про що громадянам  виконавчим  органом відповідної  місцевої ради видається  посвідчення  встановленого зразка.
У разі, коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту,  якому надано статус  гірського,  але мають   філії,   представництва,  відділення,  інші  відокремлені підрозділи і робочі місця в населених  пунктах,  що  мають  статус гірських, на працівників, які постійно в них працюють, поширюється статус особи, що проживає  і  працює  (навчається)  на  території населеного  пункту,  якому  надано статус гірського.      
Посвідчення   видається   також   окремим   громадянам  інших населених пунктів та  тим,  які  проживають  за  межами  населених пунктів,    умови    проживання   яких  відповідають   критеріям, передбаченим у статті 1 цього  Закону,  а  також  громадянам,  які постійно працюють   або   несуть   службу  на  лісогосподарських підприємствах,   гідрометеорологічних станціях, заставах, обсерваторіях,   інших   об`єктах,   що розташовані  поза межами населених  пунктів  в  місцевостях,  що  відповідають   критеріям, передбаченим  у  статті  1  цього  Закону. 
Рішення  виконавчого  органу  місцевої  ради  про  відмову  у наданні  (припиненні)  громадянинові статусу особи, яка проживає і працює  (навчається)  на території населеного пункту, якому надано статус   гірського,   може  бути  оскаржено  до  суду  в  порядку, передбаченому чинним законодавством. 
Згідно із частиною 2 статті 6 Закону № 56/95 розмір  державних  пенсій, стипендій,  всіх  передбачених чинним  законодавством  видів  державної  матеріальної    допомоги громадянам, які одержали статус особи,  що  працює,  проживає  або навчається на території населеного  пункту,  якому  надано  статус гірського, збільшується на 20 відсотків. 
Фінансування  збільшення  розміру  пенсій,  передбачене  цією частиною, здійснюється  за  рахунок  коштів  Державного  бюджету України.
Отже, законодавством визначено право особи на збільшення  розміру пенсії у разі якщо особа проживає  на території населеного  пункту,  якому  надано  статус гірського.
Підпунктом 3 пункту 4 розділу ІІ Порядку № 3-1 визначено, що для встановлення до пенсії надбавок, підвищень, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною, допомог пред`являються такі документи: посвідчення або інший документ, що підтверджує проживання, роботу (навчання) особи на території населеного пункту, якому надано статус гірського (для підвищення пенсії згідно зі  статтею 6  Закону України “Про статус гірських населених пунктів в Україні”).
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Вижницької міської ради 08.12.2023, ОСОБА_1 має право на гарантії і пільги, встановлені Законом України “Про статус гірських населених пунктів в Україні”.
Згідно із довідкою виконавчого комітету Вижницької міської ради від 08.12.2023 № 632 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є постійною жителькою с. Виженка, якому згідно Постанови Кабінету Міністрів України за № 47 від 24.01.2001 надано статус гірського. Статус особи, що проживає на території АДРЕСА_2 , надано з 06.12.2023 згідно рішення виконкому Вижницької міської ради № 224 від 06.12.2023.
Отже, позивач, як особа яка проживає  на території населеного  пункту,  якому  надано  статус гірського, має право на перерахунок пенсії на підставі статті 6 Закону № 56/95.
Щодо посилання скаржника на те, що позивач є внутрішньо переміщеної особою та  на момент звернення за перерахунком пенсії таке проживання становило менше ніж шість місяців на рік, колегія суддів зазначає, що Законом № 56/95 єдиною умовою для набуття особою пільг, передбачених статтею 6 Закону, визначено набуття відповідного статусу в порядку статті 5 Закону, що підтверджується посвідченням.
Також, підпунктом 3 пункту 4 розділу ІІ Порядку № 3-1 не передбачено надання документів на підтвердження тривалості проживання заявника на території гірського населеного пункту.
Колегія суддів зазначає, що за положенням Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. 
Тобто, статус надається особі яка покинула свої місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, та набула нове фактичне місце проживання.
Таким чином, позивач має право на пільги, визначені статтею 6 Закону № 56/95 – на підвищення пенсії на 20 відсотків, звернулася з заявою про перерахунок пенсії у визначений Порядком № 3-1 спосіб, надавши всі документи, визначені Законом № 56/95 та Порядком № 3-1.
Також, питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон), крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року № 1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402 (далі - Порядок № 3-1).
Так, пунктом 3, 4 Розділу І Порядку № 3-1 встановлено, що заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого годувальника, який отримував пенсію відповідно до Закону, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії (додаток 1 до цього Порядку)), припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (заява про виплату пенсії (додаток 2 до цього Порядку)), заява про працевлаштування (звільнення) (початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), прийняття (звільнення) на (зі) службу (служби) (додаток 3 до цього Порядку), заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4 до цього Порядку), заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 5 до цього Порядку), заява про виплату допомоги на поховання (додаток 6 до цього Порядку) подається заявником до органу, що призначає пенсію. 
 Заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого годувальника, який отримував пенсію відповідно до Закону, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення) (початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), прийняття (звільнення) на (зі) службу (служби), виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, виплату одноразової грошової допомоги може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням кваліфікованого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.
За пунктом 11 Розділу І Порядку № 3-1, днем звернення за перерахунком, поновленням пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед, у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням) (початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), прийняттям (звільненням) на (зі) службу (служби), за виплатою недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, виплатою одноразової грошової допомоги, виплатою допомоги на поховання вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів)).
Пунктом 1, 5, 6 Розділу IV  Порядку № 3-1 встановлено, що  заяви, які подаються відповідно до цього Порядку, реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсій згідно із Законом органу, що призначає пенсію.
Заяви (крім заяви про призначення пенсії) приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
 Створення та обробка документів здійснюються із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.
Рішення за результатами розгляду заяви про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший приймається з урахуванням:
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи, не пізніше 10 днів з дня надходження заяви.
Таким чином підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок пенсії, може бути, відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи з урахуванням наявних в матеріалів пенсійної справи документів.
Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2014 року у справі № 21-484а13, у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 553/3619/16-а, від 15 липня 2020 року у справі № 520/3360/19, від 21 вересня 2020 року у справі № 520/2990/19.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач засобами електроного зв`язку, звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії проте, вказана заява фактично не розглянута відповідачем.
Відповідачем у листі від 15.12.2023 не зазначено, в чому саме полягає порушення порядку звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії в контексті норм постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року  № 637  “Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам”. 
При цьому, колегія суддів вважає помилковим посилання скаржника на те, що заява позивача подана всупереч Порядку 3-1, оскільки матеріали справи свідчать, що позивачем заява подана засобами електронного зв`язку. Положення Порядку № 3-1 не вимагають подання повного пакету документів, а саме перерахунок пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі особи та з урахуванням додатково наданих документів.
Щодо доводів апелянта, як обґрунтування скарги на звернення позивача з заявою не встановленого зразку (форми), суд зазначає наступне.
ПФУ, як орган державної влади, в силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Матеріали справи свідчать, що позивач, звернулась до відповідача із заявою про перерахунку пенсії з урахуванням документів які містять інформацію необхідну для здійснення перерахунку (переведення з одного виду пенсії на інший) та яку мав відповідач, яка була прийнята та зареєстрована відповідачем. 
Зі змісту заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, що передбачена і заявою встановленого зразка. 
Відповідач листом повідомив позивача про відмову у перерахунку пенсії. 
Так, Закон № 2262 та Порядок №3-1 не встановлюють реалізацію права на перерахунку пенсії виключно за заявою встановлено зразку. 
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто, у розрізі даної справи та за умови підтвердження необхідних відомостей належними документами, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17,  від 06 березня 2019 року у справі № 242/3016/17.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у прийнятті документів та не розглянуто заяву у межах вимог Закону та  Порядку.
Отже, зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою невстановленого зразку, відповідач припустився формалізму.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 243/2677/15-а, від 19 лютого 2019 року у справі № 575/530/17.
Колегія суддів зазначає, що позивачем подано заяву у відповідності до Порядку №3-1.
Отже, суд вважає обґрунтованим висновки суду першої інстанції щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України щодо неналежного розгляду заяви про перерахунок пенсії.
Стосовно обраного способу захисту порушеного права, колегія суддів зазначає наступне.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17 (9991/944/12) і від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19 зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд зазначає, що належними є способи захисту, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який забезпечує виконання її приписів. Визначення ефективного судового захисту пов`язане з відповідним змістом заявлених позовних вимог, тобто з визначенням належного способу захисту порушених прав, свобод та інтересів особи.
Як зазначалось, відповідачем не приймалось жодного належного та обґрунтованого рішення. 
З огляду на встановлені обставини справи, наведені норми законодавства, вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення порушеного прав позивача, є  зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.12.2023 № ВЕБ-12001-Ф-С-23-291423 про перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням положень частини другої статті 6 Закону України “Про статус гірських населених пунктів в України”, з 01.01.2024.
За положенням ч. 2  ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. 308,  311,  313,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд,-
                                                           ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 р. у справі № 360/1526/23  - залишити без задоволення. 
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 р. у справі № 360/1526/23   - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 02 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач                                                                                 Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                   І.Д. Компанієць

                                                                                                           А.В. Гайдар