ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2024 року                                                        м. Чернівці
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Потоцький В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , подану на постанову судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2024 року, -
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадина України, який проживає АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок в дохід держави.
Згідно з постановою районного суду, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 13 жовтня 2024 року о 13 годині 00 хвилин, діючи у складі групи осіб, спільно з ОСОБА_2 , вчинив спробу незаконного перетину державного кордону із України в Румунію поза встановленим пунктом пропуску через державний кордон України на напрямку 842 прикордонного знаку, ділянка відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », був затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» під час руху в сторону кордону на околиці населеного пункту Коровія, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.
На вказане рішення районного суду особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на оскарження постанови у Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22.10.2024р. щодо нього за ч.2 ст.204-1 КУпАП та скасувати таку постанову, а провадження у справі закрити на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
ЄУНСС: 715/3465/24                                Головуюча в І інстанції:Цуренко В.А.
НП: 33/822/726/24                                Головуючий в апеляційній ін-ції : Потоцький В.П.
Категорія: ч.2 ст.204-1 КУпАП        
Свої вимоги в частині поновлення йому строку на апеляційне оскарження обґрунтовує тим, що в порушення ст.268 КУпАП, районний судом не повідомив його про розгляд справи, а про прийняте рішення він дізнався лише 20.11.2024 року, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено ним з поважних причин.
На думку апелянта, оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.
Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки у ньому не зафіксовано конкретні дії, які були вчинені ним з метою незаконного перетину кордону.
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували спробу незаконного перетину ним державного кордону, а саме фото чи відео фіксацію, місця затримання чи руху транспортного засобу, схеми місцевості із прив`язкою до місця спроби незаконного перетину державного кордону, що вказує на суб`єктивність обставин складання протоколу та тверджень про спроби здійснити ним перетин державного кордону поза межами пункту пропуску.
Стверджує, що суд не звернув увагу та не надав оцінку тому факту, що його письмові пояснення містять протиріччя із протоколом про адміністративне правопорушення.
Зазначає і те, що особа не може бути притягнута до відповідальності за наміри незаконно перетнути кордон, які не реалізувались у конкретних діях.
У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Клочихін Є.І. до суду апеляційної інстанції не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. Поряд з цим, адвокат Клочихін Є.І. надіслав до апеляційного суду клопотання, у якому просив розглянути справу без їх участі, а тому апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Клочихіна Є.І. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить такого.
Згідно зі ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ст.277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 , при цьому повістку у передбаченому ст.277-2 КУпАП порядку, останній не отримував, а тому його клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином не були дотримані. 
Частиною 2 статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.
Як вбачається з матеріалів справи, уповноваженою посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, зібрано наступні докази винуватості ОСОБА_1 : протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №153357 від 13 жовтня 2024 року (а.с.1), протокол про адміністративне затримання від 13 жовтня 2024 року (а.с.2), копія паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_1 (а.с.3), рапорт інспектора прикордонної служби вищої категорії - начальника відділення повітряної розвідки та протидії безпілотним повітряним суднам ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_3 (а.с.6), рапорт начальника відділення зв`язку - начальника зв`язку ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_4 (а.с.7), довідку щодо проведення первинного опитування 2-х затриманих осіб на ділянці ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с.8), фото таблицю речей та доказів (а.с.9).
Дослідивши вказані докази, апеляційний суд вважає, що такі не доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у провину, і поза увагою суду першої інстанції залишилось таке.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 153357, гр. України ОСОБА_1 13 жовтня 2024 року о 13 годині 00 хвилин, діючи у складі групи осіб, спільно з ОСОБА_2 , вчинив спробу незаконного перетину державного кордону із України в Румунію поза встановленим пунктом пропуску через державний кордон України на напрямку 842 прикордонного знаку, на території Чернівецького району Чернівецької області, ділянка відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в межах прикордонного контрольованого району, на околиці населеного пункту Коровія. Затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» під час руху в бік державного кордону з подальшим його незаконним перетином, чим порушив вимоги ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 р., тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП (а.с. 1).
Аналізуючи вказаний протокол, апеляційний суд звертає увагу на те, що такий не містить жодних відомостей про те, якими саме своїми діями ОСОБА_1 вчинив незаконну спробу перетину державного кордону.
Крім того, у протоколі не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_1 діяння, яке ставиться йому у провину, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону.
При цьому, схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування відділу прикордонної служби, маршрут руху ОСОБА_1 разом із іншою особою та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на його причетність до правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, суду не надано.
Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, тобто спроби незаконного перетину державного кордону вчинена групою осіб. Однак в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б підтверджували особу іншого учасника групи - ОСОБА_2 , вказаного у протоколі, його пояснення чи будь-які інші відомості на підтвердження того факту, що вони вчинили спробу незаконного перетину державного кордону групою осіб. 
Отже за таких обставин, вказаний протокол не може бути визнаний належним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.
Також апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_1 були виявлені речі і документи, які б могли свідчити про намір перетину державного кордону.
При цьому, із фото-таблиці речей та доказів, яка міститься на а.с.9, неможливо встановити, кому саме ці речі належать та чи є вони такими, які свідчать про умисел ОСОБА_1 на незаконний перетин державного кордону.
Поряд з цим, з матеріалів справи встановлено, що особу ОСОБА_1 було встановлено за паспортом громадянина України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2023 року № 1292, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року №1147 « Про прикордонний режим», громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.
Таким чином, перебування ОСОБА_1 у контрольованому прикордонному районі з паспортом громадянина України не може свідчити про наявність в нього умислу на незаконний перетин державного кордону.
Апеляційний суд не може взяти до уваги рапорти, які містяться на а.с.6 та 7, оскільки такі, за відсутності інших належних та допустимих доказів, не можуть слугувати єдиними доказами винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 в матеріалах справи не міститься.
Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення, не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.2 ст.204-1 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. 
Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достовірними доказами, а висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, передчасним та ґрунтується лише не припущеннях, а тому постанову суду слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 7, 251, 294 КУпАП, Чернівецький апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2024 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Чернівецького 
апеляційного суду                                                В.П. Потоцький