ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
09 грудня 2024 року
м. Харків
справа № 611/371/24
провадження № 22-ц/818/3571/24
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Пилипчук Н.П.
суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.
розглянувши у порядкуст. 369 ЦПК Українив м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 06 серпня 2024 року, постановлене суддею Коптєвим Ю.А.
в с т а н о в и в:
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначила, що в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа, в межах якої було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Барвінківська міська рада Харківської області, Державна інспекція архітектури та містобудування України про зобов`язання вчинити певні дії. Зобов`язано ОСОБА_2 , припинити дії, що створюють загрозу майну ОСОБА_1 та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом: приведення даху будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розташованого за адресою АДРЕСА_1 у попередній стан для забезпечення належного водовідведення та гідроізоляції; демонтажу добудови складського приміщення орієнтовним розміром 4.0 м. * 13.0 м. (частково з цегли та полегшених металевих конструкцій) та добудови складського приміщення розміром 6.0 м. * 8.0 м. (з полегшених металевих конструкцій по металевому каркасу) до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розташованого за адресою АДРЕСА_1 , та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. 13.12.2023 Дніпровським апеляційним судом апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
25 вересня 2023 року державним виконавцем Мєдвєдєвою І.М. було винесено постанову про закриття виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом, виданим за рішенням Дніпропетровського районного суду від 15 травня 2023 року по справі №611/434/20.
Як вказує ОСОБА_1 , вказані дії державного виконавця призвели до зневіри в правову державу, спричинили їй та її співмешканцю ОСОБА_3 головний біль, безсоння, проблеми з тиском та стрес.
Позивачка, посилаючись на ст. 1174 ЦК України, зазначила, що протиправні дії державного виконавця Мєдвєдєвої І.М та заступника начальника відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шестопал Т.А. щодо виконання рішення Дніпропетровського районного суду від 15 травня 2023 року по справі №611/434/20 призвели до душевних страждань, просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 60 000 грн.
Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 06 серпня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.
Зазначає, що вже вісім місяців не виконується рішення суду. Вказує, що психологічне напруження. Розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом державної виконавчої служби, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді порушення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в позовній заяві та в ході розгляду справи позивачем та її представником не доведено належними та допустимими доказами, що дані негативні емоції досягли рівня страждання внаслідок протиправних дій державного виконавця та являються підставою для відшкодування моральної шкоди та стягнення грошових коштів у зазначеному нею розмірі. 
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
27 липня 2023 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист №611/434/20, на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року, яким зобов`язано ОСОБА_2 припинити дії, що створюють загрозу майну ОСОБА_1 та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом: приведення даху будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розташованого за адресою АДРЕСА_1 у попередній стан для забезпечення належного водовідведення та гідроізоляції; демонтажу добудови складського приміщення орієнтовним розміром 4.0 м. * 13.0 м. (частково з цегли та полегшених металевих конструкцій) та добудови складського приміщення розміром 6.0 м. * 8.0 м. (з полегшених металевих конструкцій по металевому каркасу) до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розташованого за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 35).
Державним виконавцем Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєвою І.М. 15 серпня 2023 року було відкрито виконавче провадження №72525465 з виконання виконавчого листа №611/434/20 від 27.07.2023 (а.с.34).
З акту від 29.серпня 2023 року, складеного державним виконавцем Мєдвєдєвою І.М., при виході за адресою м. Барвінкове, вул. Центральна, 39 з метою перевірки виконання рішення було встановлено, що рішення суду боржником не виконано, внаслідок військової агресії російської федерації на території Барвінківської ОМГ дане приміщення зазнало пошкоджень, магазин обгорів, на даний час не працює. Боржника ОСОБА_2 попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду та встановлено строк для його виконання протягом десяти робочих днів (а.с.35).
Постановою державного виконавця Ізюмського відділу ДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєвої І.М. від 30 серпня 2023 року на боржника ОСОБА_2 накладено штраф на користь держави у розмірі 1700,00 грн за невиконання рішення суду (а.с.36).
13 вересня 2023 року державним виконавцем Мєдвєдєвою І.М. було складено акт, в якому зазначено, що рішення суду не виконано, демонтаж добудови складського приміщення орієнтовним розміром 4.0 х 13.0 (частково з цегли та полегшених металевих конструкцій) та добудови складського приміщення розміром 6.0 х 8.0 метрів (з полегшених металевих конструкцій по металевому каркасу) до магазину «Престиж», розташованого за адресою АДРЕСА_1 не здійснено. Боржника ОСОБА_2 вдруге попереджено про кримінальну відповідальність (а.с.41).
Згідно постанови державного виконавця Ізюмського відділу ДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєвої І.М. від 14 вересня 2023 року на боржника ОСОБА_2 накладено штраф на користь держави у розмірі 3400,00 грн за невиконання рішення суду (а.с.42).
15 вересня 2023 року державним виконавцем Мєдвєдєвою І.М. направлено до Відділення поліції №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення згідно ст. 382 КК України, вих. №35663 (а.с. 43).
Відділенням поліції №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області було зафіксовано та внесено до журналу ЄО №281 від 27.04.2022 факт пошкодження адміністративної будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » внаслідок обстрілу зс рф за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому ці матеріали ЄО, відповідно до ст. 216 КПК України, були направлені до СБУ (а. с. 44).
25 вересня 2023 року державним виконавцем Ізюмського відділу ДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєвою І.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №72525465 на підставі ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 45).
29 січня 2024 року Ізюмським ВДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції направлено запит до ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області за вих. №7578 про надання інформації щодо можливості демонтажу добудови складського приміщення за адресою по АДРЕСА_1 та запит до Головного управління Служби безпеки України в Харківській області за вих. №7580 про надання інформації щодо можливості демонтажу добудови складського приміщення до магазину «Престиж», за вказаною адресою (а.с. 85, 88).
08 лютого 2024 року начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мартинчуком М.В. винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження №72525465, якою визнано дії державного виконавця Ізюмського відділу ДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєвої І.М. при виконанні зазначено виконавчого провадження такими, що вчинені з порушенням ч.1 ст.18, ч.3 ст.63 ЗУ “Про виконавче провадження”.
З постанови від 09 лютого 2024 року винесеної заступником начальника відділу Ізюмського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шестопал Т.А., вбачається, що постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.09.2023, що видана ОСОБА_4 про примусове виконання виконавчого листа №611/434/20 скасовано, визнано дії державного виконавця при виконанні зазначеного виконавчого провадження такими, що вчинені в порушення ч. 1 ст. 18, ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язано державного виконавця, в провадженні якого перебувало зазначене виконавче провадження, усунути порушення зазначені в постанові про результати перевірки законності виконавчого провадження та провести виконавчі дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 48).
Згідно відповіді Управління Служби безпеки України в Харківській області №70/6-1616 від 09.02.2024, вбачається, що проводиться досудове розслідування по факту пошкодження будівлі магазину «Престиж» у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022221070000179 від 01.03.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 438 КК України. По вказаному кримінальному провадженню планується призначення оціночно-будівельної експертизи будівлі магазину «Престиж», тому виконання робіт щодо реконструкції (демонтажу) зазначеної будівлі спричинить перешкоди у розслідуванні кримінального провадження (а.с. 59).
19 лютого 2024 року державним виконавцем Ізюмського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєвою І.М. направлено запит до Барвінківського комунального підприємства «Благоустрій» про визначення об`єму та вартості робіт з приведення даху будівлі магазину «Престиж» та добудови складського приміщення до магазину «Престиж» із залученням спеціаліста Барвінківського комунального підприємства «Благоустрій», за рахунок підприємства, з подальшим стягненням понесених витрат з боржника ОСОБА_2 (а.с.68).
22 лютого 2024 року від Барвінківського комунального підприємства «Благоустрій» на запит державного виконавця надійшла відповідь за №107 щодо відсутності фінансової можливості вивчити або найняти потрібного спеціаліста, а також виконати будівельні роботи (а.с.69).
16 лютого 2024 року суддею Дніпропетровського районного суду Харківської області відкрито провадження по справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - державний виконавець Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєва Інна Миколаївна, ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця (а.с.75).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2024 року, копія якої надана представником позивача в судовому засіданні, скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність та постанову державного виконавця задоволено частково. Визнано дії державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєвої Інни Миколаївни щодо винесення постанови від 25.09.2023 про закінчення виконавчого провадження №72525465 неправомірними.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси  у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон  або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
У статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421.
Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.
Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1    обґрунтовувала своє право на відшкодування майнової шкоди неправомірними діями державного виконавця Мєдвєдєвої І.М та заступника начальника відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шестопал Т.А. щодо виконання рішення Дніпропетровського районного суду від 15 травня 2023 року по справі №611/434/20.
При вирішенні  даної  апеляційної скарги,  суд відповідно до положень ч.4 ст. 267 ЦПК України враховує висновки, викладенні у постановах Верховного Суду.
Зокрема, в постанові Верхового Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) зазначено, що невиплачені позивачеві кошти на виконання судового рішення, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів. 
При цьому у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 405/500/18 (провадження № 61-14498св20) зазначено, що факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, що набрало законної сили, та завданою шкодою.
Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість виконання судового рішення.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19), від 03 червня 2020 року у справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18).
У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 613/814/16-ц (провадження № 61-20218св19) зроблено висновок про те, що сам факт тривалого невиконання судового рішення не може бути підставою для безспірного стягнення збитків у вигляді стягнення нестягнутої за рішенням суду суми.
У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 вказано, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості заявлених вимог покладається на позивача, який має надати докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою. Для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених умов, які необхідні для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих умов виключає настання відповідальності.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 910/15758/19.
Крім того, у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що саме лише задоволення скарг  на дії органу державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями посадових осіб органів державної виконавчої служби та заподіяною шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.
При вирішенні спору про відшкодування шкоди у порядку статей 1173, 1174 ЦК України необхідно враховувати, що саме протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) відповідного органу чи його посадової особи є причиною завданої шкоди. Отже, між діями чи бездіяльністю та шкодою має бути прямий причинний зв`язок. За його наявності збитки підлягають відшкодуванню. За відсутності такого зв`язку збитки не відшкодовуються.
Таким чином, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, про відсутність підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги такими, що  вказаних висновків не спростовують.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою.
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок про те, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.
За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21), вирішуючи даний спір, з урахуванням обставин справи, які встановили суди попередніх інстанцій, вважала, що розмір грошового відшкодування позивачці моральної шкоди, який ці суди визначили згідно з наведеними ними критеріями, є розумним і справедливим. Доводи позивачки про те, що на збільшення такого розміру має вплинути роз`яснення Верховним Судом змісту терміну "інші обставини, які мають істотне значення" шляхом викладу вичерпного переліку тих із них, котрі треба враховувати під час визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, Велика Палата Верховного Суду оцінила критично, виходячи, у тому числі, із того, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.
Формулювання виключного переліку обставин, які мають істотне значення для визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, аж ніяк не означатиме збільшення для позивачки такого розміру до заявленого у позові. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку  та кількістю обставин, які суд має врахувати. Ті, обставини, які суди встановили, вплинули на обґрунтування ними розміру присудженого позивачці відшкодування. Інші обставини, якщо би такі були і їх встановили суди, могли би впливати, зокрема, на зменшення цього відшкодування порівняно з уже присудженим.
З урахуванням наведеного, а також підстав, з якими ОСОБА_1 пов`язувала завдання їй моральних страждань, суд першої інстанції, правильно виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання їй моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями державного виконавця, про які вказано у позові, та настанням шкоди.
Само по собі лише задоволення скарг   ОСОБА_1 на дії органу державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями посадових осіб органів державної виконавчої служби та заподіяною шкодою
Колегія суддів погоджується з такими висновками, так як для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.
При цьому слід враховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанцій правильно виходив із того, що ОСОБА_1 не надала достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) державного виконавця, а відтак обґрунтованим є висновок районного суду про відсутність правових підстав для задоволення позову у цій частині.
Сам по собі факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, що набрало законної сили, та завданою шкодою. Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість виконання судового рішення.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини спору, ухвалив обґрунтоване судове рішення по суті вирішення спору.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 06 серпня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий                                                                 Н.П. Пилипчук

Судді                                                                        О.Ю. Тичкова

                                                                       О.В. Маміна