справа № 753/1417/24                                        головуючий у суді І інстанції Лужецька О.Р.
провадження № 22-ц/824/14941/2024              суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
30 жовтня 2024 року                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Данилейко Є.О.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня2024 року у справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна,- 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання недієздатним свого брата ОСОБА_2 та встановлення над ним опіки.
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 через свою хворобу не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, погано розмовляє, не може самостійно пересуватися в громадському транспорті, забезпечувати себе харчуванням, ліками, одягом та предметами побуту, потребує стороннього догляду. Наразі мати брата ОСОБА_3 знаходиться в пенсійному віці та має серцево-судинні захворювання, тому не може за віком та станом здоров`я виконувати обов`язки опікуна, натомість він має всі необхідні можливості для здійснення догляду за братом.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року заяву ОСОБА_1  задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва недієздатним.В іншій частині заяви  відмовлено. До призначення у встановленому законом порядку опікуна над ОСОБА_2 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 , його обов`язки покладено на Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що звертаючись до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним, заявник просив суд призначити його опікуном над його рідним братом. Зокрема, суду були надані докази, які на думку заявника свідчать про його можливість бути опікуном над його рідним братом, оскільки він опікується ним майже 20 років і інших осіб з кола близьких родичів, які б виявили бажання та мали можливість здійснювати опіку над хворим ОСОБА_2 не має. Окрім того, в матеріалах справи міститься подання від 02 квітня 2024 року № 101-3054 Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, який вважає за доцільне, у разі визнання ОСОБА_2 недієздатним призначити його опікуном заявника по справі ОСОБА_1 . Вказує на те, що відмовляючи в призначенні опікуна в особі заявника, який є рідним братом недієздатного ОСОБА_2 , суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що: «подання органу опіки та піклування не має для суду пріоритетного значення та може бути враховане на розсуд суду. У даній справі подання органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним братом ОСОБА_2 не містить належної мотивації, а також належних обґрунтувань, а містить лише посилання на можливість заявника бути опікуном чи мотивів щодо можливості заявника бути опікуном. Також не розглядалося питання, з урахуванням вимог п. 3.2. Правил опіки та піклування, неможливості іншими родичами здійснювати догляд за ним». З таким висновком суду погодитися не можливо, оскільки він суперечить нормам матеріального права, зокрема, ст. 62, 63, 67 ЦК України, які наголошують на тому, що опікун призначається переважно з кола осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Нормою ст. 67 ЦК України визначено, що опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Зокрема, заявником на підтвердження обставин, що він може бути опікуном над своїм рідним братом, були надані всі необхідні докази, зокрема, довідки з місця проживання заявника та підопічного, з яких вбачається, що заявник багато років разом із його підопічним рідним братом проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 , довідка на підтвердження відсутності судимостей у заявника, довідка про стан його здоров`я, згідно висновку лікарів - заявник є здоровим, що свідчить про можливість бути опікуном. Разом із цим, відповідно до акту обстеження умов проживання від 14 березня 2024 року, який складався комісією під час дослідження умов проживання недієздатного, комісією було встановлено, що недієздатний проживає в задовільних умовах, квартира має сучасний ремонт, кімнати облаштовані необхідними меблями для проживання, побутовою технікою, санвузол та сантехніка в справному стані, а ОСОБА_5 (недієздатний) проживає в окремій кімнаті з усіма зручностями. Окрім того, була надана довідка органу опіки та піклування про те, що заявник кандидат в опікуни не перебуває під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, наркотичного захворювання також немає, за станом здоров`я може бути опікуном. Таким чином, в розумінні ст. 62, 63, 67 ЦК України, заявник надав весь необхідний пакет документів органу опіки та піклування, який після дослідження умов проживання недієздатного, розглянувши на засіданні Опікунської ради райдержадміністрації надані заявником ОСОБА_1 документи, прийняв позитивне рішення про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 у разі визнання його недієздатним. А тому, висновок суду першої інстанції про те, що подання органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним братом ОСОБА_2 на думку заявника не містить належної мотивації, а також належних обґрунтувань є помилковим та таким, що суперечить дійсним обставинам справи та змісту подання, зокрема, його мотивувальної частини.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду в частині вирішення заяви про визнання ОСОБА_2 недієздатним, сторонами не оскаржується, а відтак, у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним братом ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 є зареєстрованим та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із братом ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до подання від 02 квітня 2024 року № 101-3054 Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне, у разі визнання  ОСОБА_2 недієздатним призначити опікуном ОСОБА_1 .
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 394 від 15 квітня 2024 року Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у теперішній час страждає хронічним стійким психічним розладом у вигляді: «Помірної розумової відсталості» (згідно з МКХ-10: F71). За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що наявні усі законні підстави для визнання ОСОБА_2 недієздатним, тому у цій частині заява підлягає до задоволення. 
Відмовляючи в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що подання органу опіки та піклування щодо призначення опікуном саме ОСОБА_1 належним чином не мотивовано, що, на переконання суду, свідчить про застосування суто формального підходу до вирішення питання про призначення заявника опікуном ОСОБА_2 .   
Суд вважав за необхідне застосувати положення ст. 65 ЦК України, згідно з якою до встановлення опіки і призначення опікуна, опіку над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина 1 статті 300 ЦПК України).
Пунктом 1.1. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 (далі - Правила), передбачено, що опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Згідно зі статтею 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина 1 статті 60 ЦК України).
Положеннями статті 63 ЦК України передбачено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
При призначенні опікуна важливі та обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Зазначені висновки викладені Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.
Пунктом 3.1 вищевказаних правил визначено, що при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ЦПК України.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що подання органу опіки та піклування щодо призначення опікуном саме ОСОБА_1 належним чином не мотивовано, що, на переконання суду, свідчить про застосування суто формального підходу до вирішення питання про призначення заявника опікуном ОСОБА_2 , таке подання видане без повного з`ясування обставин справи, оскільки не було врахованого наявність інших родичів недієздатного, які б могли здійснювати опіку над ним, а саме матір заявника.
Відсутність заперечення матері заявника щодо призначення опікуном ОСОБА_1 , без належного обґрунтування у поданні щодо необхідності призначення опікуном саме  ОСОБА_1 самі по собі не можуть бути підставою для задоволення заяви  ОСОБА_1 в оскаржуваній частині.
Так, подане до суду подання, у відповідності до якого орган опіки і піклування вважав за доцільне призначити заявника опікуном не містить доводів в частиніурахування особистих стосунків між заявником та підопічним.
Також подання не містить висновків з посиланням на конкретні обставини, які б свідчили, що призначення опікуном ОСОБА_1 ,   як найкраще відповідає інтересам особи, над якою встановлюється опіка.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.
Посилання апеляційної скарги на те, що судом безпідставно відхилено вмотивоване подання про призначення опікуна, колегія суддів вважає необґрунтованими,  оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що подання Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про призначення опікуном заявника винесено передчасно, без повного дослідження та з`ясування всіх обставин які впливають на можливість призначення заявника опікуном та ґрунтується виключно на даних, отриманих від самого ОСОБА_1 . 
Жодних мотивів доцільності призначення опікуном ОСОБА_2 саме ОСОБА_1  з точки  зору відповідності такого рішення інтересам підопічного подання не містить, а тому суд обґрунтовано дійшов до висновку про його не обґрунтованість.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції  про відсутність підстав до задоволення заяви відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення а судового рішення без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повне судове рішення складено 01 листопада 2024 року.

Головуючий                                                                        Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                     Кашперська Т.Ц.
 
    Яворський М.А.