К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 року                                                                     місто Київ
 
справа № 359/10852/23
апеляційне провадження № 22-ц/824/14721/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Головачова Я.В.,
 
суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,
 
за участю секретаря судового засідання:Мазурок О.С.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у складі судді Семенюти О.Ю. від 5 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша бориспільська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, 
 
в с т а н о в и в :
 
            Короткий зміст обставин справи
 
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша бориспільська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.
 
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з тим, що за час свого життя ОСОБА_5 не склав заповіт, після його смерті спадкування здійснювалось за законом. До спадкоємців першої черги за законом належать позивач, яка є дочкою спадкодавця, та його інша дочка ОСОБА_3 .
 
Після смерті батька позивач звернулася до Першої бориспільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, в подальшому їй стало
відомо, що квартира АДРЕСА_1 , в якій проживав батько, належала матері ОСОБА_4 , а також те, що за життя її матір склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй та відповідачу в рівних частках. 
 
Відсутність у позивача інформації про належність квартири ОСОБА_4 та складення нею заповіту перешкодило ОСОБА_1 прийняти спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 . Нотаріус не відшукав позивача, не повідомив її про заведення спадкової справи та 7 лютого 2023 року видав ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо частки в квартирі АДРЕСА_1 . У зв`язку із тим, що позивач не прийняла спадщину, що відкрилася після смерті         ОСОБА_4 , нотаріус також видав відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом щодо іншої частки в спадковій квартирі.
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її матері ОСОБА_4 та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 7 лютого 2023 року ОСОБА_3 щодо частки в квартирі АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано тим, що відсутні підстави для визначення позивачу додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , оскільки обставини, викладені позивачем, об`єктивно не виправдовують того, що заяву про прийняття спадщини ОСОБА_1 подала майже через 10 років після смерті її матері. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , спадкування її частки в квартирі АДРЕСА_1 здійснювалось за законом і відповідачем у встановленому порядку прийнято спадщину та набуто право власності на вказану частку в спадковій квартирі.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарг та її узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
 
Скаржник зазначає, що ОСОБА_1 не була обізнана не тільки про існування заповіту, а і про склад спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку із чим пропустила строк прийняття спадщини. Всупереч статті 63 "Про нотаріат" нотаріус, отримавши від  ОСОБА_3  повідомлення про відкриття спадщини, не повідомив про це ОСОБА_1 , чим порушив її право на спадкування. Та обставина, що позивач звернулась з позовом через рік як дізналась про заповіт, не свідчить про недобросовісність і не є підставою для відмови у позові.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 зазначає, що апелянтом не надано жодних доказів, які б підтверджували, що нею був пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин. 
 
Інші учасники справи відзиви на апеляційну скаргу не подали.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання
 
ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.
 
Представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях.
 
З метою дотримання розумних строків розгляду даної справи, суд апеляційної інстанції визнав за можливе провести розгляд справи у відсутність представника скаржника.
 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є дочками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 7 серпня 1975 року (том І а.с. 11), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00036658472 від 30 серпня 2022 року (том І а.с. 12-13), копією свідоцтва про народження серії   НОМЕР_2 від 27 травня 1965 року (том І а.с. 98) та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 24 травня 1986 року (том І а.с. 99).
 
5 березня 2009 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Сіпко Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 1-485, відповідно до якого заповіла все своє майно дочкам в рівних долях кожній: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (том І а.с. 117).
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (том І а.с. 14).
 
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої ввійшла квартира АДРЕСА_1 , належна їй на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4 від 21 червня 2000 року (том І а.с. 132, том ІІ а.с. 28).
 
10 червня 2014 року ОСОБА_3 подала до Бориспільської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом (том ІІ а.с. 3), на підставі якої була заведена спадкова справа № 56173433 (том ІІ а.с. 18). 
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (том І а.с. 15).
 
5 вересня 2022 року ОСОБА_7 подала до Першої бориспільської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини до майна померлого ОСОБА_5 (том І а.с. 235).
 
1 листопада 2022 року ОСОБА_8 також подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (том І а.с. 246а).
 
7 лютого 2023 року державний нотаріус Першої бориспільської державної нотаріальної контори Кардашевська М.В. видала ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо частки в квартирі АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за законом щодо іншої частки в спадковій квартирі (том ІІ а.с. 36, 37).
 
30 квітня 2024 року ОСОБА_7 звернулася до Першої бориспільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до майна померлої ОСОБА_4 (том ІІ а.с. 46). Заява не була прийнята у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (том ІІ а.с. 53).
 
Свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції пояснила, що вона є онукою    ОСОБА_4 , яка подарувала їй спірну квартиру ще у 2007 році. З цього приводу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виник конфлікт і договір дарування було розірвано, тому ОСОБА_7 було відомо, що квартира належала ОСОБА_4 . 
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
За змістом статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1219 ЦК України).
 
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
 
Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
 
Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки порушення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України.
 
За загальними нормами про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
 
Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
 
Таким чином, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
 
Норми частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
 
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
 
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.
 
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.
 
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
 
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.
 
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Згідно із положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Разом з тим, позивачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження об`єктивних, непереборних і істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті своєї матері  ОСОБА_4 .
 
Звертаючись до суду з позовними вимогами про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 поважними причинами пропуску строку указала не обізнаність щодо існування заповіту та складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також не повідомлення про належну їй частку у спадщині ані нотаріусом, ані відповідачем.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відсутність у спадкоємця інформації про спадкове майно не є об`єктивною обставиною, яка відповідно до положень частини 3 статті 1272 ЦК України може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
 
З огляду на зазначене, враховуючи те, що у спадкоємиці не було перешкод для подання заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини, суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 сформульовано правовий висновок про те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.
 
Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала.
 
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого
спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.
 
Отже враховуючи, що ОСОБА_1 , як дочка ОСОБА_4 , була спадкоємицею першої черги за законом, тому незалежно від обізнаності про заповіт, їй належало протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право  ОСОБА_1 на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні.
 
Таким чином не приймаються судом апеляційної інстанції доводи про те, що, всупереч статті 63 "Про нотаріат" нотаріус, отримавши від  ОСОБА_3  повідомлення про відкриття спадщини, не повідомив про це ОСОБА_1 , оскільки це не порушує її право на спадкування.
 
Твердження скаржника про недостатність показів онуки ОСОБА_9 , яка була допитана в якості свідка і повідомила суду, що ОСОБА_1 була обізнана про належність спірної квартири ОСОБА_4 ще з 2007 року, в контексті вищенаведеного не впливають на оцінку обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції.  
 
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що замовчування відповідачем про іншого спадкоємця за заповітом є підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, оскільки наслідком видання відповідного свідоцтва стало не звернення ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, попри те, що їй ця обставина була відома.
 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті вирішення спору, яким правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 червня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 
Головуючий                                                            Судді: