Справа № 459/1215/24                                Головуючий у 1 інстанції:  Отчак Н.Я. 
Провадження № 22-ц/811/2204/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І.
                      без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису від 04 жовтня 2019 року № 2813, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.
Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 червня 2024 року позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д), з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни (м. Дніпро, вул. Центральна, 6/9) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню – задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, вчинений 04 жовтня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за №2813, про звернення стягнення на нерухоме майно – квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру зичних осіб - платників податків - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Червоноград, Львівської обл., місце роботи - фізична особа-підприємець, який і є боржником за кредитними зобов`язаннями за кредитним договором №CGR0GА0000000927, укладеним між ним та ЗАТ КБ «Приват Банк» 12 вересня 2008 року, ОСОБА_3 , реєстраційний номер пікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження - м. Червоноград, Львівської обл., місце роботи - фізична особа-підприємець, ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження - м. Червоноград, Львівської обл., місце роботи - фізична особа-підприємець, які є майновими поручителями ОСОБА_1 за його кредитними зобов`язаннями.
Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20грн.
У червні 2024 року представник ОСОБА_1  – ОСОБА_2  подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню з відповідача у зв`язку з розглядом справи та просив суд вирішити питання стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 127700,30 грн.
Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01 липня 2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення – задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн. 00коп. витрат на правничу допомогу.
Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржили представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та Акціонерне товариствао Комерційний Банк «ПриватБанк».
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» покликається на те, що при оцінці наданого стороною гонорару адвоката суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність) та факти на підтвердження таких критеріїв (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг ітд.)
Вказує, що сума витрат стягнутих судом як витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн є необґрунтованою та безпідставною, оскільки жодного доказу на підтвердження того, що саме вказана сума коштів була отримана адвокатом від позивача матеріали справи не містять.
Просить додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення. Яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 покликається на те, що судом першої інстанції, всупереч висновкам Великої Палати Верховного Суду та без належних на те правових підстав, виявлено ініціативу щодо зменшення розміру правової допомоги, при тому не надано будь якого логічного розрахунку чому вартість таких послуг має становити саме 10 000,00 гри.
Просить додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської від 01 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБапк» на користь ОСОБА_1 127 700,30 грн. відшкодування ви трат на правову допомогу.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 28 листопада 2024 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» не підлягають до задоволення із наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена представником позивача сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 127700,30 грн., в тому числі 106200,30грн є неспівмірною зі складністю цієї справи та наданим ним обсягом послуг у суді першої інстанції; не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому суд вважав, що наявні правові підстави для зменшення розміру суми цих витрат.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору ( п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази:
1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо);
2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо);
3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.);
4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання правової допомоги № 25/04/01 від 25 квітня 2024 року, укладеного між адвокатом Лозинським Дмитром Сергійовичем та ОСОБА_1 (а.с. – 50-52), додаток до договору про надання правової допомоги № 25/04/01 від 25 квітня 2024 року (а.с. – 53-54), акт передачі - приймання наданих послуг від 17 червня 2024 року за Договором про надання правової допомоги № 25/04/01 від 25 квітня 2024 року (а.с. – 55-56).
Згідно із додатку до договору про надання правової допомоги № 25/04/01 від 25 квітня 2024 року сторони визначили наступні порядок, умови та розмір виплати гонорару адвокату, а саме:
1.За участь Адвоката у судових засіданнях, вчинення окремих процесуальних дій
поза судовими засіданнями, ознайомлення з матеріалами справи в суді, надання усних консультацій, підготовку процесуальних документів, в тому числі позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг Замовник сплачує Адвокату, у відповідності до пп. 3.1. Договору №25/04/01 від 25 квітня 2024 року про надання правової допомоги:
1.1.5000,00 грн. за ознайомлення Адвоката з матеріалами виконавчого провадження №6807867 від 10 січня 2022 року, відкритого за виконавчим написом N?2813 від 04 жовтня 2019 року;
1.2. 15000,00 грн. за Підготовку та подання позовної заяви в Червоноградський міський суд Львівської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
1.3. 1500,00 грн. за участь в одному судовому засіданні по справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
14. 5% від суми стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, вчинений 04 жовтня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за №2813, а саме 2 124 005,93 грн., у разі отримання позитивного результату для Замовника в суді першої інстанції.
1.5. 5% від суми стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, вчинений 04 жовтня 2019 року, заресстрований в реєстрі за №2813, а саме 2 124 005.93 грн., у разі отримання позитивного результату для Замовника в суді апеляційної інстанції.
1.6. 5% від суми стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, вчинений 04 жовтня 2019 року, зарестрований в реєстрі за №2813, а саме 2 124 005,93 грн., у разі отримання позитивного результату для Замовника в суді касаційної інстанції.
Згідно акту передачі-приймання наданих послуг від 17 червня 2024 року за Договором про надання правової допомоги № 25/04/01 від 25 квітня 2024 року, станом на 17 червня 2024 року за вищенаведеним договором адвокатом надані замовнику, а останнім отримані від адвоката наступні послуги:
-ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №6807867 від 10 січня 2022 року, відкритого за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, вчинений 04 жовтня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за №2813 – вартість послуги 5000 грн.
-підготовка та подання позовної заяви в Червоноградський міський суд Львівської області, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, вчинений 04 жовтня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за №2813, таким, що не підлягає виконанню - вартість послуги 15000грн.
-участь в судовому засіданні Червоноградського міського суду Львівської області, в режимі відеоконференції – 13 червня 2024 року у справі №459/1215/24 - вартість послуги 1500 грн.
-отримання позитивного результату для Замовника в суді першої інстанції, а саме задоволення позовних вимог Червоноградським міським судом Львівської області у справі №459/1215/24. 5% від суми стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, вчинений 04 жовтня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за №2813, а саме 2 124 005,93 ( 2 124 005, 93 х 5% = 106 200,30 грн.) вартість послуги 106 200,30 грн.
Загалом, згідно акту передачі-приймання наданих послуг від 17 червня 2024 року за Договором про надання правової допомоги № 25/04/01 від 25 квітня 2024 року заборгованість замовника перед адвокатом становить 127 700,30 грн.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
При цьому, колегія суддів, звертає увагу на ту обставину, що чинне процесуальне законодавство визначає критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначає, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також — чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 у справі № 905/1795/18).
З урахуванням досліджених доказів, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (складання позову та участь у одному судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке фактично тривало 42 хвилини), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вірно дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на оплату правничих послуг адвоката в сумі 127 700,30 грн. є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг. 
Стосовно доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Лозинського Д.С.  про те, що судом першої інстанції без належних на те правових підстав, виявлено ініціативу щодо зменшення розміру правової допомоги, колегія суддів звертає увагу на те, що у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Колегія суддів враховує ту обставину, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є складною справою і підготовка документів та надання послуг не потребує значних затрат часу; надані послуги є типовими і не характеризуються особливою складністю.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).
Що стосується «отримання позитивного результату для замовника в суді першої інстанції» в розмірі 106 200,30 грн. заявленого в акті акту передачі-приймання наданих послуг від 17 червня 2024 року за Договором про надання правової допомоги № 25/04/01 від 25 квітня 2024 року, то колегією суддів окремо зазначається, що чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як «гонорар успіху», проте апеляційний суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових витрат у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.
Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції)від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.
Таким чином зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху» не є        обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертої - п`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про те, що відсутні докази, які підтверджують отримання адвокатом від позивача суми коштів за надання правничої допомоги, оскільки згідно із правовою позицією Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
За наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу, врахувавши складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та з врахуванням того, що даний спір є спором незначної складності, прийшов до правильного висновку, що з урахуванням вимог розумності та справедливості, з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1  слід стягнути 10 000 грн судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 липня 2024 року залишити без змін.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 липня 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 28 листопада 2024 року.

Головуючий:                                                        Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.