УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 жовтня 2024 року                                                                                                                                                                        
м. Київ
справа № 758/17215/21
провадження № 51-4599 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 липня 2024 року, 
встановив:
Як убачається із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора та виділено з матеріалів кримінального провадження           № 12019100000000605 від 07 червня 2019 року матеріали відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які призвані для проходження військової служби за призивом під час мобілізації. 
Виділені матеріали відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зупинено у зв`язку із їх призивом для проходженням військової служби за призивом під час мобілізації до їх звільнення з військової служби.
Продовжено судове провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 липня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5  на вищевказану ухвалу суду, на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню, та повернуто апеляційну скаргу особі, яка її подала, разом з усіма доданими до неї матеріалами.
У касаційній скарзі захисник ставить питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції як незаконної та необгрунтованної у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.При цьому зазначає, що рішення суду першої інстанції призводить до порушення права обвинуваченого ОСОБА_5 на справедливий суд, оскільки, для належної реалізації прав усіх учасників кримінального провадження, дане провадження повинно бути зупинене в повному обсязі. Також суд не мав права ухвалювати рішення про виділення матеріалів кримінального провадження на стадії підготовчого провадження, оскільки даних матеріалів нема в суді, що свідчить про неповноту судового розгляду та порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 . Крім того, судом застосовано норму закону № 2201-IX в редакції від 01 квітня 2022 року, чим порушено правила про зворотню дію закону в часі; не взято до уваги того, що слідчими та прокурорами порушено норму ч. 1 ст. 219 КПК України та проігноровано клопотання та заперечення інших учасників кримінального провадження. Тому вважає, що  вказане свідчить про передчасність висновків апеляційного суду щодо відмови у відкритті апеляційного провадження, що є порушенням положень Конституції України та загальних засад кримінального процесуального законодавства. При цьому захисник посилається на висновки, сформульовані в постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі                              № 757/49263/15-к та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17-к.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Положеннями ч. 1 ст. 392 КПК України визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених КПК України. 
Згідно ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті. 
Відповідно до ч. 4 ст. 314 КПК України, з усіх рішень, які суд першої інстанції вправі постановити у підготовчому судовому засіданні, оскарженню в апеляційному порядку підлягають лише ухвала про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Як убачається з копії рішення суду першої інстанції, вказаний суд зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.
Оскільки обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 призвані для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, суд дійшов висновку про необхідність зупинити кримінальне провадження стосовно останніх, а із урахуванням того, що у цьому кримінальному провадженні є інші обвинувачені, з метою дотримання прав учасників кримінального провадження на здійснення судового розгляду протягом розумного строку, суд дійшов висновку про необхідність виділення судового провадження щодо обвинувачених                   ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в окреме провадження та його зупинення до їх звільнення з військової служби або демобілізації.
Відповідно до правил ч. 2 ст. 392 КПК України такі ухвали суду першої інстанції окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягають, про що і зазначено в оскаржуваній ухвалі судді Київського апеляційного суду від 23 липня 2024 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Як убачається із копії ухвали апеляційного суду, цей суд, встановивши, що апеляційна скарга подана на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від                          01 липня 2024 року, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, та відмовивши у відкритті провадження за цією скаргою, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону і прийняв законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення.
З таким висновком погоджується і колегія суддів, з огляду на позицію Конституційного Суду України, відповідно до якої обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий пп. 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року                        № 26-рп/2009).
Водночас колегія суддів відхиляє як безпідставні посилання захисника на висновки, сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня               2017 року у справі № 757/49263/15-к та постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17, оскільки висновки у вищезазначених постановах викладені відносно ухвал слідчих суддів, постановлення яких не передбачено КПК України, тоді як у вказаному кримінальному провадженні суддя прийняв рішення в порядку статей 334, 335 КПК України.
Інші доводи касаційної скарги захисника не містять вказівки на порушення судом апеляційної інстанції норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.
Тому твердження захисника щодо істотного порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, а саме, безпідставної відмови у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу суду, не заслуговують на увагу.
Таким чином, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 діяв відповідно до вимог закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення його скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою          захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 липня 2024 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                   ОСОБА_3