ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
06 листопада 2024 року
м. Київ
 
справа № 750/13332/21
провадження № 61-7025св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2023 року у складі судді Карапута Л. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Євстафіїва О. К., Скрипки А. А., Шарапової О. Л.,
Короткий зміст позовних вимог
1.            У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» ) про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів.
2.            Позов обґрунтовано тим, що 06 вересня 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг», найменування якого спочатку змінилося на товариство з обмеженою відповідальністю «Неос Лізинг», а в подальшому - на ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», і ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № 4098L12/00-LD. 
3.            З моменту укладення цього договору по березень 2014 року він належним чином виконував його умови. Всього за вказаний період ним сплачено лізингових платежів на суму 490 022,52 грн, які складаються із відшкодування вартості предмета лізингу та комісії лізингодавця. 
4.            У квітні 2014 р. у нього виникли фінансові труднощі й він припинив сплату лізингових платежів, внаслідок чого ТОВ «УніКредит Лізинг» 04 серпня 2014 року розірвало укладений ними договір, надіславши йому відповідне письмове повідомлення. 
5.            18 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О. С. вчинено виконавчий напис № 3577 про повернення ОСОБА_1 ТОВ «УніКредит Лізинг» предмета лізингу. 
6.            05 вересня 2014 року Деснянським відділом державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відкрито виконавче провадження № 44621814 про примусове виконання вказаного напису.
7.            Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26  листопада 2014 у справі № 750/9939/14 з ОСОБА_1 на користь товариства стягнуто заборгованість, зокрема, й по лізингових платежах, за період з квітня 2014 року по серпень 2014 року в загальному розмірі 102 009,28 грн. Це рішення після його перегляду апеляційним судом набрало законної сили.
8.            14 червня 2018 року рішенням того ж суду у справі № 750/11504/17, залишеним без змін апеляційним судом, визнано недійсними пп. 5.5, 5.6, підп. 5.6.1, 5.6.2, 12.1.2 і 12.2.4 договору фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06 вересня 2012. Визнаний недійсним п. 12.1.2 цього договору приписував, що у випадку повернення чи вилучення предмета лізингу не передбачається повернення лізингодавцем будь-яких платежів, належно сплачених лізингоодержувачем, або скасування платежів, що мають бути сплачені лізингоодержувачем лізингодавцеві до моменту такого повернення/вилучення в межах виконання цього договору. 
9.            Зазначав, що оскільки цей договір розірвано відповідачем з 04 серпня 2014 року і ним йому повернуто предмет лізингу, то у відповідача відсутній (припинився) обов`язок передати позивачу предмет лізингу в майбутньому. Натомість з вказаного дня у ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» виник обов`язок повернути ОСОБА_1 сплачену ним частину лізингових платежів, якою товариству відшкодовувалася вартість предмета лізингу. 
10.         Тож відповідно до частини другої статті 693 ЦК України ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» має повернути ОСОБА_1 суму попередньої оплати предмета лізингу  - 322 140,80 грн.
11.         Враховуючи викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути кошти в розмірі 1 453 637,77 грн, з яких: 322 140,80 грн - відшкодування вартості предмета лізингу, 696 132,50 грн - інфляційні втрати за період з 05 серпня 2014 року по 22 серпня 2022 року, 77 975,73 грн - 3 % річних з 05 серпня 2014 року по 22 серпня 2022 року та 357 388,74 грн - упущена вигода.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції
12.         Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
13.         Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач звернувся до суду із позовом із пропуском строку позовної давності.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
14.         У травні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .
15.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 17 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
16.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
17.         У касаційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
18.         Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-75цс15, у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 464/5089/15, від 02 вересня 2020 року у справі № 500/6738/16-ц, від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
19.         Касаційна скарга мотивована тим, що судами невірно визначено перебіг позовної давності.
20.         Вказує, що предметом позову у справ № 750/11504/17 було не визнання пунктів 12.1, 12.2 договору фінансового лізингу недійсними, а було визнання недійсним договору лізингу в цілому.
21.         Відповідно, звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним договору лізингу в цілому, позивач очікував, що в нього виникне право вимагати у відповідача повернення всього, що він отримав за договором.
22.         Натомість предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення відшкодування вартості предмета лізингу. При цьому правові підстави для звернення до суду із вказаним позовом виникли після визнання пунктів 12.1, 12.2 договору фінансового лізингу недійсним.
23.         Отже, на момент подачі позову у справі № 750/11504/17 позивач не міг знати про своє порушене право на повернення відшкодування вартості предмета лізингу, оскільки він не просив визнавати пункт 12.1 договору недійсним, а очікував застосування повної реституції як наслідок недійсності всього договору.
24.         Таким чином, вважає, що правові підстави для звернення до суду із вказаним позовом виникли 23 листопада 2018 року, після визнання недійсним пункту 12.1.2 лізингу.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
25.         У липні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 від ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», у якому вказано, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Також товариство просить закрити касаційне провадження.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
26.         ТОВ «УніКредит Лізинг» змінило назву на ТОВ «Неос Лізинг», після чого воно змінило назву на ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», що учасниками справи не заперечується.
27.         06 вересня 2012 року ТОВ «Унікредит Лізинг» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) уклали договір фінансового лізингу № 4098L12/00-LD, відповідно до якого:
лізингодавець зобов`язався придбати у власність від продавця, що обраний лізингоодержувачем, предмет лізингу відповідно до встановлених лізингоодержувачем умов придбання і технічних характеристик (специфікацій), та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, визначених цим договором. Лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу у користування та сплачувати лізингодавцю лізингові платежі, комісії, зазначені в додатку «Тарифи» до цього договору, який є його невід`ємною частиною, інші комісії, передбачені цим договором та чинним законодавством (пункт 1.1.);
лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати лізингові платежі, розмір яких, їх складові частини та дати платежів визначаються у графіку лізингових платежів, що міститься у додатку (-ах) до договору (пункт 5.1);
у випадку, якщо в процесі виконання грошових зобов`язань лізингоодержувачем за цим договором виникне необхідність сплати податку на додану вартість, останній сплачується лізингоодержувачем в розмірі, визначеному чинним законодавством, додатково до чергового періодичного лізингового платежу (пункт 5.5);
у випадку виникнення податків, зборів, інших платежів, які є обов`язковими до сплати для лізингодавця у зв`язку з виконанням договору, лізингодавець має право вимагати збільшення розміру лізингових платежів на відповідні суми, а лізингоодержувач зобов`язаний прийняти такі зміни (пункт 5.6);
при настанні обставин, зазначених в п. 5.6 договору, лізингодавець повідомляє лізингоодержувача, сторони укладають та підписують додаткову угоду до цього договору про внесення належних змін, яка підлягає нотаріальному посвідченню (пункт 5.6.1);
лізингоодержувач зобов`язаний впродовж 10 календарних днів підписати додаткову угоду до цього договору про внесення належних змін, яка підлягає нотаріальному посвідченню (пункт 5.6.2);
у випадку повернення чи вилучення предмета лізингу не передбачається повернення лізингодавцем будь-яких платежів, належно сплачених лізингоодержувачем, або скасування платежів, що мають бути сплачені лізингоодержувачем лізингодавцю до моменту такого повернення/вилучення в межах виконання цього договору (пункт 12.1.2);
за кожний випадок невиконання пп. 3.10, 4.2, 5.6.2, 13.3, 13.10 договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю штраф в розмірі 5 000 грн (пункт 12.1.4).
28.         Відповідно до копії додатку № 4098L12/00 до укладеного сторонами договору фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06 вересня 2012 року, предметом лізингу є легковий автомобіль AUDI Q7, його ціна - 86 112,72 доларів США, що на день складання цього додатку становить 688 299 грн. Вартість предмета лізингу визначена у відповідній іноземній валюті та сплачується в національній валюті України та в порядку, передбаченому договором, валюта договору - гривня, перерахована з суми в доларах США за відповідним курсом. Курс, за яким розраховується відшкодування вартості, - долар США: 7 грн 9930 коп.
29.         Починаючи з березня 2014 року у позивача перед відповідачем виникла заборгованість зі сплати лізингових платежів за договором № 4098L12/00-LD від 06 вересня 2012 року, що підтверджується повідомленням № 4855 від 28 липня 2014 року, яким ТОВ «УніКредитЛізинг» попередило ОСОБА_1 про відмову від цього договору та повернення предмета лізингу.
30.         18 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О. С. вчинено виконавчий напис № 3577 про повернення ОСОБА_1 на користь ТОВ «УніКредит Лізинг» предмета лізингу  - вищевказаного автомобіля (а. с. 33, т. 1). На його виконання Деснянським ВДВС м. Чернігова 05 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження № 44621814, яке закінчено 24 листопада 2015 року у зв`язку з фактичним його виконанням, що підтверджено інформацією про це виконавче провадження (а. с. 48-54, т. 1).
31.         18 вересня 2014 року ТОВ «УніКредит Лізинг» звернулось з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості за договором фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06 вересня 2012 року в сумі 111 319,67 грн. 
32.         Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26  листопада 2014 у справі № 750/9939/14 цей позов задоволено. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року в цій же справі частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 та скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 листопада 2014 року в частині вимог до неї і у задоволенні цих вимог відмовлено; в решті рішення залишено без змін.
33.         Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 червня 2018 року у справі № 750/11504/17, яке залишене без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року, задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «НЕОС ЛІЗІНГ» та визнано недійсними пп. 5.5, 5.6, 5.6.1, 5.6.2, 12.1.2, 12.2.4 договору фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06 вересня 2012 року, укладеного ТОВ «Унікредит лізинг» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О. С., зареєстрованого в реєстрі за № 3580. 
34.         В цих судових рішеннях мається висновок, що умова договору про неповернення лізингодавцем будь-яких платежів, належно сплачених лізингоодержувачем, або скасування платежів, що мають бути сплачені лізингоодержувачем лізингодавцю до моменту такого повернення/вилучення в межах виконання цього договору (пункт 12.1.2) є несправедливою, так як лізингодавцю фактично надається можливість не повертати сплачені споживачем кошти у разі відмови виконати договір та наступного розірвання договору, так як до складу лізингового платежу входить відшкодування вартості предмета лізингу, яка повинна бути повернутою в разі розірвання договору. Позиція відповідача про те, що споживачу не було завдано шкоди, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки предмет лізингу був повернутий лізингодавцю, договір № 4098L12/00-LD від 06 вересня 2012 року розірваний, а кошти, які вносились як відшкодування вартості предмета лізингу, не повернуто при розірванні договору.
35.         Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової фінансово-кредитної експертизи від 14 листопада 2023 року № 244 судового експерта Родич О .В. , ОСОБА_1 сплачено ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» на відшкодування вартості предмета лізингу 322 140,80 грн, які підлягають поверненню ОСОБА_1 ; збитки внаслідок інфляції за період з 05 серпня 2014 року по 27 серпня 2022 року становлять 470 167,85 грн, 3% річних за цей же період склали 77 922,74 грн (а. с. 155-167, т. 2).
36.         27 жовтня 2022 року до місцевого суду надійшла заява представника ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» - адвоката Васильєвої А. О. про застосування строків позовної давності (а. с. 1-4, т. 2).
Позиція Верховного Суду
37.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
38.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
39.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
40.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
41.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
42.         Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника із визначенням судами строків позовної давності.
43.         Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
44.         Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.
45.         Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
46.         Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
47.         При таких обставинах, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
48.         Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
49.         Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
50.         У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.
51.         Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач, серед іншого, вказував, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року, визнано недійсними пункти 5.5, 5.6, 5.6.1, 5.6.2, 12.1.2, 12.2.4 договору фінансового лізингу.
Посилався на те, що пункт 12.1.2 договору фінансового лізингу передбачав, що у випадку повернення чи вилучення предмету лізингу не передбачається повернення лізингодавцем будь-яких платежів належно сплачених лізингоодержувачем або скасування платежів, що мають бути сплачені лізингоодержувачем до моменту такого повернення/вилучення в межах виконання цього договору.
Отже, сплачені позивачем відповідачу лізингові платежі в частині відшкодування вартості предмета лізингу підлягають поверненню позивачу.
52.         Судами встановлено, що 04 серпня 2014 було розірвано договір фінансового лізингу.
53.         24 листопада 2015 року товариству повернуто предмет лізингу.
54.         Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 червня 2018 року у справі № 750/11504/17, яке залишене без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року, задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «НЕОС ЛІЗІНГ» та визнано недійсними пп. 5.5, 5.6, 5.6.1, 5.6.2, 12.1.2, 12.2.4 договору фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06 вересня 2012 року, укладеного ТОВ «Унікредит лізинг» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О. С., зареєстрованого в реєстрі за № 3580.
55.         Водночас, обґрунтовуючи позовні вимоги у справі № 750/11504/17 та пред`являючи позов 21 листопада 2017 року, позивач, серед іншого, посилався на те, що умови пп. 12.1, 12.2 укладеного сторонами договору фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06 вересня 2012 року є несправедливими. 
56.         Враховуючи встановлені судами обставини, колегія суддів погоджується із тим, що ОСОБА_1 принаймні 21 листопада 2017 року знав про наслідки недійсності вказаного договору, а отже про свої права, на захист яких спрямовано позов, що розглядається у цій справі.
57.         Колегія суддів відхиляє посилання заявника на те, що звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним договору лізингу в цілому позивач очікував, що в нього виникне право вимагати у відповідача повернення всього, що він отримав за договором, оскільки останній не був позбавлений права пред`явити вимоги про відшкодування вартості предмета лізингу, інфляційних втрат і 3% річних від простроченої суми за весь час неповернення ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» вартості предмета лізингу одночасно з вимогами про визнання договору фінансового лізингу недійсним.
58.         Отже, оскільки трирічний строк позовної давності у справі обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності.
59.         Доводи заявника про те, що правові підстави для звернення до суду із вказаним позовом виникли 23 листопада 2018 року, після визнання недійсним пункту 12.1.2 лізингу, відхиляються колегією суддів та спростовуються вищевикладеним.
60.         Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
61.             Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
62.             Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Щодо клопотання товариства про закриття касаційного провадження
63.             У відзиві на касаційну скаргу товариство просило закрити касаційне провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України.
64.             За умовами пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними
65.             Перевіривши доводи вказаного клопотання та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про те, що підстав для задоволення клопотання і закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України немає, оскільки відповідним доводам, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, необхідно було дати оцінку під час касаційного перегляду з урахуванням фактичних обставин справи.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            У задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна» про закриття касаційного провадження відмовити.
2.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
3.            Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович