ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/10077/24                                                Головуючий суддя І інстанції Латка І.П.
Апеляційне провадження № 33/818/1354/24                                          Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2024 року                                                         м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
захисника                - Рвачова О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Гармаша М.Ю. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , водія, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, та, з урахуванням ст. 36 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800,00 грн в дохід держави, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк на п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Постановою встановлено, що 24.05.2024 року о 12:26 год на автомобільній дорозі Київ-Харків-Довжанський 629 км водій ОСОБА_1 керував автомобілем Land Rover DISCOVERY, номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права та будучи позбавленим права керування транспортним засобом. Дане правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями порушив вимоги п. 2.1.а) ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Окрім того, 24.05.2024 року о 12:26 год на автомобільній дорозі Київ-Харків-Довжанський 629 км водій ОСОБА_1 керував автомобілем Land Rover DISCOVERY, номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Факт порушення зафіксовано на бодікамеру ТЕСКАР № 37. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі автомобіля тверезому водію. ОСОБА_1 протягом року був підданий адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Постановою суду Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.07.2024 року справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП (№ 638/10077/24) та за ч. 2 ст. 130 КУпАП (№ 638/10078/24) об`єднані в одну з присвоєнням номеру справи № 638/10077/24 (провадження 3/638/4485/24).

В своїй апеляційній скарзі захисник Гармаш М.Ю. просить постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.07.2024 року стосовно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник посилається на те, що матеріали цієї справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом 24.05.2024 року о 12:26 год. Зазначає, що працівники поліції спровокували ОСОБА_1 на відмову від проходження огляду. 
Крім того, захисник ОСОБА_2 вказує на те, що поліцейські не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Drager, а одразу висували пропозицію пройти огляд в закладі охорони здоров`я. 
Апелянт також вказує на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що було достеменно відомо працівникам поліції, а тому огляд на стан сп`яніння повинен був проходити за правилами ст.266-1 КУпАП.
При цьому, захисник зазначає про можливість застосування до ОСОБА_1 положень ст.69 КК України і накладення на нього стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. 

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, але апеляційним судом направлялася судова повістка на адресу місця мешкання ОСОБА_1 , що є наявна в матеріалах цієї справи. Разом з цим, зазначена судова повістка повернулася до суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Крім того, відповідно до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року №28, ОСОБА_1 повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги його захисника, що підтверджується відомостями довідки про те, що 30.08.2024 року об 11 год. 58 хв. він отримав судову повістку сформовану в електронному вигляді на номери мобільного телефону, що міститься в матеріалах справи.
При цьому, ОСОБА_1 не повідомив суду причини своєї неявки та не подавав будь-яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду.
В судове засідання в суді апеляційної інстанції також не з`явився захисник ОСОБА_2 , який є апелянтом у цій справі, але останній був належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду, що підтверджується відомостями рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки 11.09.2024 року особисто захисником.
04.10.2024 року до початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_3 повідомив, що його підзахисному відомо про час та місце апеляційного розгляду, але останній наразі проходить військову службу в лавах ЗСУ. При цьому захисник Рвачов О.О. вважав за можливе провадити апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_1 та захисника Гармаша М.Ю., з якими узгоджена процесуальна позиція 
Разом з цим, належить врахувати, що саме захисник Гармаш М.Ю. є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.07.2024 року, але він не з`явився до суду апеляційної інстанції та не клопотав про відкладення апеляційного розгляду.
Відповідних клопотань не надходило до суду і від ОСОБА_1 . 
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.
У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка її подала.
Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_1 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дату судового засідання, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 не цікавився станом розгляду апеляційної скарги його захисника. Будь-яких клопотань через канцелярію суду, в тому числі, про відкладення розгляду справи, не подавав.
За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, а також думку захисника ОСОБА_3 щодо можливості проведення апеляційного розгляду за відсутності його підзахисного та апелянта, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 і захисника Гармаша М.Ю., виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження, та доводів поданої апеляційної скарги.

Вислухавши доводи захисника Рвачова О.О., який підтримав апеляційну скаргу сторони захисту, а також просив не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 130, ч.5 ст.126 КУпАП.
Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №014762 від 24.05.2024 року; протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 786608 від 24.05.2024 року; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.05.2024 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 24.05.2024 року; письмових поясненнях ОСОБА_1 від 24.05.2024 року; на відеозаписі правопорушення з портативного нагрудного відеореєстратора TESKAR BDC-43-GWCP S/N:1113026157/37; довідки інспектора САП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській обл Руслана Спорника від 28.05.2024; копії постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕСА № 7077394 від 30.05.2023 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП; копії постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.06.2023 року у справі № 638/5499/23; копії постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА № 2225392 від 24.05.2024 року. 
Зокрема, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №014762 від 24.05.2024 року (арк. 1) вбачається, що 24.05.2024 року о 12 год. 26 хв. на автомобільній дорозі Київ-Харків-Довжанський 629 км водій ОСОБА_1 , діючи повторно протягом року, керував Land Rover DISCOVERY, номерний знак НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом відповідної категорії. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1(а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст.126 КУпАП. 
Згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії серії ААД № 786608 від 24.05.2024 року (арк. 12), о 12 год. 26 хв. на автомобільній дорозі Київ-Харків-Довжанський 629 км водій ОСОБА_1 керував автомобілем Land Rover DISCOVERY, номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Факт порушення зафіксовано на бодікамеру ТЕСКАР № 37. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки останній протягом року був підданий адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Аналізуючи зміст цих протоколів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цих протоколів та будь-яких зауважень щодо дій працівників поліції, в тому числі, щодо зупинки транспортного засобу, пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а також особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не заперечувала, що саме він керував автомобілем Land Rover DISCOVERY, номерний знак НОМЕР_2 (арк.1, 12).
Належить також взяти до уваги відомості письмових пояснень ОСОБА_1 від 24.05.2024 року, в яких останній особисто зазначив, що 24.05.2024 року він керував транспортним засобом Land Rover DISCOVERY, номерний знак НОМЕР_2 , та близько 12 год. 26 хв. його було зупинено на автомобільній дорозі Київ-Харків-Довжанський 629 км. Зазначив, що він керував автомобілем в стані алкогольному сп`янінні та не мав при собі посвідчення водія. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я (арк.15).
В матеріалах справи також міститься акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, від 24.05.2024 року, з відомостей якого вбачається, що ОСОБА_1 , у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів – Drager Alcotest 0172 (арк.13).
Відповідно до відомостей направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 24.05.2024 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 виявлено наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота. Огляд в КНП «Ізюмська міська лікарня Піщанської Богоматері» не проводився у зв`язку з відмовою водія (арк.14).
Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕСА № 7077394 від 30.05.2023 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП (арк.19).
Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.06.2023 року у справі № 638/5499/23 яка набрала законної сили 04.07.2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (арк.21).
З відеозапису з портативного нагрудного відеореєстратора TEKSAR BDC-43-GWCP S/N:1113026157/37 (файл «00000_000037202405244122831_0002»), що долучений до матеріалів цієї справи, вбачається, що на запитання працівника поліції ОСОБА_1 відповідає, що саме він керував транспортним засобом та вживав алкоголь, а також відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Драгер та у закладі охорони здоров`я. Крім того, ОСОБА_1 повідомляє працівнику поліції, що посвідчення водія він залишив вдома. Поліцейський також роз`яснив ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та за відсутність посвідчення водія, що було добре зрозуміло останньому (арк.22).
Апеляційний суд також бере до уваги те, що постанова судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.06.2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП та постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕСА № 7077394 від 30.05.2023 року за ч.2 ст.126 КУпАП на час апеляційного розгляду набрали законної сили. 
Що стосується доводів захисника ОСОБА_2 , зазначених в його апеляційній скарзі, з приводу допущених працівників поліції порушень вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вони повністю спростовуються відомостями відеозапису (файл «00000_000037202405244122831_0002»), який долучений до матеріалів справи, з якого вбачається, що працівник поліції спочатку запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Drager, а вже після - в закладі охорони здоров`я.
Апеляційний суд також критично ставиться до апеляційних доводів захисника ОСОБА_2 про те, що 24.05.2024 року о 12:26 год ОСОБА_1 не керував транспортним засобом Land Rover DISCOVERY, номерний знак НОМЕР_2 , на автомобільній дорозі Київ-Харків-Довжанський 629 км, оскільки в своїх письмових пояснення від 24.05.2024 року останній зазначив про протилежне. Окрім цього, згідно відомостей відеозапису (файл «00000_000037202405244122831_0002»), під час спілкування з поліцейським ОСОБА_1 особисто зазначав, що він керував цим транспортним засобом, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника в цій частині також є необґрунтованою. 
Крім того, доводи захисника Гармаша М.Ю. щодо тиску на ОСОБА_1 з боку працівників поліції, на переконання апеляційного суду, є необґрунтованими та суб`єктивними, оскільки апелянт не був безпосереднім очевидцем цих подій та з відомостей відеозапису (файл «00000_000037202405244122831_0002») вбачається, що ОСОБА_1 самостійно і чітко відповідає на всі поставлені питання, будь-яких зауважень не висловлював, в тому числі, що він не керував транспортним засобом та здійснення на нього психологічного тиску. Відповідних зауважень ОСОБА_1 також не зазначив в свої письмових поясненнях від 24.05.2024 року та в протоколах про адміністративне правопорушення серії ААД №014762 від 24.05.2024 року і серії ААД № 786608 від 24.05.2024 року.
Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисники Гармаш М.Ю. і Рвачов О.О. скористалися своїм процесуальним правом та вони подавали заяву до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП у порядку, передбаченому КПК України.
Також, належить взяти до уваги те, що протоколи про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженими державними особами, але дії цих осіб, що їх складали, ОСОБА_1 та його захисниками не оскаржувалися до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності в порядку, передбаченому ст.267 КУпАП. Тобто останні не зверталися із скаргами до керівництва Управління патрульної поліції в Харківській області на дії працівників поліції, в тому числі, щодо зупинки транспортного засобу, фіксації подій за допомогою спеціальних засобів відеофіксації, перевірки документів, проведення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння та можливості складання цими особами адміністративних матеріалів.
Також стороною захисту не надано відомостей про, що останні зверталися до суду в порядку КАСУ на дії керівництва патрульної поліції, пов`язаних із перевіркою скарг щодо незаконних дій працівників поліції, при складанні ними адміністративного матеріалу у цій справі.
Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг та заяв сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу та інших процесуальних документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
Крім цього, відповідно до вимог ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
При цьому до матеріалів справи був долучений відеозапис події за участю ОСОБА_1 (файл «00000_000037202405244122831_0002»), на якому зафіксовано, що останній підтвердив, що саме він керував транспортним засобом, вживав алкогольні напої, а також відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на пропозицію працівника поліції. 
Крім того, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, окрім іншого, також встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Отже, оцінюючи твердження апелянта щодо порушення працівником поліції вимог ст.266 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з відеозапису, який працівники поліції долучили до матеріалів цієї справи, поза розумним сумнівом вбачається, що подія, яка зафільмована на цьому відеозаписі, безпосередньо стосується подій, які зафіксовані в протоколах про адміністративне правопорушення серії ААД №014762 від 24.05.2024 року і серії ААД № 786608 від 24.05.2024 року, в тому числі, щодо факту керування ОСОБА_1 транспортного засобу з ознаками алкогольного сп`яніння, відмову останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, а також відсутності у нього права на керування транспортними засобами.
Поряд з цим, відповідно до довідки інспектора САП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області Спорник Р. (арк. 7), ОСОБА_1 15.04.2010 року отримав посвідчення водія, яке здане на зберігання то ТСЦ у зв`язку із притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП 21.06.2023 року.
Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 , хоча і позбавлений права керування транспортними засобами, але раніше отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог Правил дорожнього руху, а тому останній знає вимоги п. 2.1.а) та п.2.5 цих Правил.
З огляду на викладене, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував Правила дорожнього руху, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.
Апеляційний суд також ставиться критично до апеляційних доводів захисника про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, у зв`язку з чим огляд на стан алкогольного сп`яніння повинен був відбуватися за правилами ст.266-1 КУпАП, з наступних підстав.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, є суспільні відносини у сфері військової дисципліни. Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у виконанні військової служби в нетверезому стані в умовах особливого періоду. Суб`єкт вказаного правопорушення є спеціальним, а саме військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів.
Натомість об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивною стороною правопорушення, є керування транспортними засобами в стані сп`яніння або відмова від проходження огляду на стан сп`яніння. Суб`єктом правопорушення є водії транспортних засобів.
Належить врахувати, що порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння закріплений законодавцем саме в ст. 266 КУпАП, чим і користувались працівники поліції у цій справі.
Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівники поліції обґрунтовано керувались вимогами ст. 266 КУпАП під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склали протокол про адміністративне правопорушення саме за ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими та розцінюються як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Крім того, суд зазначає, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ч.5 ст.126 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». 
Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху  та притягнуто його до відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, а також за ч.5 ст.126 КУпАП, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Крім того,  аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника Гармаша М.Ю., а також захисника ОСОБА_3 , які він надавав під час апеляційного розгляду, щодо можливосты застосування положень ст.69 КК України та про необхідність звільнення ОСОБА_1 від стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років, апеляційний суд зазначає наступне.
Санкція частини 2 статті 130 КУпАП  передбачає стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
При цьому, санкцією ч.5 ст.126 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Отже, санкції ч.5 ст.126 та ч.2 ст.130 КУпАП є безальтернативними в частині накладення на водії стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, що позбавляє суд можливості накласти стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами.
При цьому, положеннями КУпАП не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції певної норми, або ненакладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної норми як обов`язкового.
Наведений вище підхід відповідає п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому з урахуванням наведеного вище нормативного регулювання, закріпленого в КУпАП, визначено, що судам за правилами КУпАП основні й додаткові стягнення слід застосовувати в межах санкцій відповідних норм.
Апеляційний суд також враховує, що відповідно до вимог ч.4 ст.3 КК України, застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
Більш того, законодавчо заборонено, починаючи з 17.03.2021 року, визнання таких правопорушення малозначним та передачу матеріалів справи на розгляд трудовому колективу чи громадській організації, військовій частині (ч. 1 ст. 21 та примітка до ст. 22 КУпАП).
Оскаржуваною постановою від 30.07.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП.
У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за статтями 126 та 130 КУпАП, є найбільш тяжкими порушеннями у сфері безпеки дорожнього руху. 
Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.
Водій ОСОБА_1 , вчиняючи вже не вперше адміністративні правопорушення за статтями 126 та 130 КУпАП, повинен був розуміти, що таким чином поставив у небезпеку кожного потенційного учасника дорожнього руху, а також інших людей, які могли перебувати поряд з проїжджою частиною по напрямку руху його автомобіля.
Суд не вправі, при визнанні особи винуватою за ст. 130 та ст.126 КУпАП, призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Гармаша М.Ю. залишити без задоволення.
Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков