ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6820/24 Справа № 216/8445/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                Корчистої О.І.
суддів:                         Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/8445/23 за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року,

встановив:

У грудні 2023 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі за текстом АТ «Ідея Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 травня 2021 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування № E08.00408.008116678, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 167 112 гривень, зі сплатою 10,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковим касовим/меморіальним ордером. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором, внаслідок чого станом на 30 листопада 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 255 105,11 гривень, з яких: прострочений борг – 156421,04 гривень; прострочені проценти – 22188,24 гривень; прострочена плата за обслуговування кредиту – 76 495,83 гривень.
Враховуючи наведене, а також, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 255 105,11 гривень та судові витрати. 
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року позовні вимоги АТ «Ідея Банк» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №E08.00408.008116678 в сумі 178 609,28 гривень, з яких 156 421,04 гривень сума простроченого боргу, 22 188,24 гривень сума прострочених процентів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» 2 680 гривень в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року скасувати. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом не може слугувати доказом безспірності розміру вимог позивача. Позивачем не надано первинної бухгалтерської документації, на підставі якої можливо встановити наявність або відсутність заборгованості. АТ «Ідея банк» не було повідомлено письмово йому всю необхідну інформацію щодо умов Угоди. Відповідач скористався тим, що відповідачу бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх у його змісті. 
Вважає положення укладеного ним з АТ «Ідея Банк» договору в частині страхових відрахувань недійсними, оскільки вказана умова Договору про надання кредиту суперечить вимогам актів цивільного законодавства, тому варто зробити перерахунок кредитних зобов`язань за Договором. 
Також зазначає, що він систематично вносив платежі в рахунок погашення кредитної заборгованості. При цьому звертає увагу, що тіло кредиту не зменшилось, а відсотки тільки зростали, що порушує договірні відносини. Підсумувавши суму платежів у наданому позивачем розрахунку заборгованості вказує, що ним в рахунок погашення суми кредиту було сплачено 102 046 гривень, що значно перевищує тіло кредиту, але сума заборгованості за кредитним договором не зменшувалася, що викликає у відповідача сумнів у достовірності вказаного розрахунку. 
Зазначає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить встановленим обмеженням ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України. Посилаючись на положення ч. 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначає, що таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника спонукає позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які він не міг оцінити належно. 
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк», не погоджуючись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилається на те, що рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на засадах верховенства права, є законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідачем ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зачепіло З.Я., до апеляційного суду надана відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незгоду з вимогами зазначеними у відзиві на апеляційну скаргу, заявник не погоджуючись з позовними вимогами АТ «Ідея Банк», зазначаючи, що позовна заява про стягнення кредитної заборгованості подана АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 подана з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та передчасною. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, провадження по справі закрити. Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове. 
Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
19 липня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року № 3831-IX. (далі по тексту Закон № 3831-IX)
Відповідно п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 3831-IX установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Частиною 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 3831-IX) визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга у даній справі подані до набрання чинності Законом № 3831-IX.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Відповідно ч. 1,2, та 5 ст. 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення,ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що 31 травня 2021 року, згідно Публічної пропозиції АТ «Ідея Банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, між АТ «Ідея Банк», в особі уповноваженого працівника з однієї сторони, Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» (страховий агент) в особі уповноваженого представника, з другої сторони та ОСОБА_1 , з третьої сторони, укладено Договір кредиту та страхування № E08.00408.008116678 (далі Договір), згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 167 112 гривень, зі сплатою 10,99 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.
Відповідно п.1.9 вищевказаного договору банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 14 9207,14 гривень на рахунок позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк» та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 17 904,86 гривень згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього договору. Спосіб оплати переказ коштів на рахунок ПрАТ «СК «ПЗУ Україна Страхування життя»» в АТ «Ідея Банк» НОМЕР_1 , через транзитний рахунок, відкритий АТ «Ідея Банк».
Згідно п.1.7 договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за надання яких встановлена плата, відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом як «Обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно з діючими Тарифами Банку. Тарифи Банку є невід`ємною частиною Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та розміщені на веб-сайті Банку: https://ideabank.ua.
Згідно п. 1.5 договору строк дії договору до 31 травня 2026 року.
Пунктом 3.1 вказаного договору визначено, що підписанням договору кредиту та страхування № E08.00408.008116678 від 31 травня 2021 року Позичальник акцептує Публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО та Публічну оферту на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки Банку, які зберігаються на офіційному сайті Банку. Підтверджує, що в день укладення даного Договору у відділені Банку або Кредитного посередника, за його вибором, йому надано ДКБОФО та Тарифи, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.
Пунктом 3.23 договору передбачено, що сторони дійшли згоди про те, що в Додатку 1, що є невід`ємною частиною договору зрозуміло та доступно викладено: детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки, графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за договором.
Відповідно п. 3.3. договору, що клієнт погоджується з тим, що ДКБОФО та тарифи, які є невід`ємною частиною ДКБОФО, графік щомісячних платежів (Додаток №1 до договору) є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконувати їх умови.
Позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковим касовими (меморіальними) ордерами №10161736 від 31 травня 2021 року, №10161730 від 31 травня 2021 року, №10161732 від 31 травня 2021 року.
Відповідач неналежним чином виконував зобов`язання за кредитним договором, не повернув отриманий кредит у встановлений термін та не сплатив нараховані відсотки, у зв`язку з чим сума заборгованості станом на 30 листопада 2023 року становить 255 105,11 гривень, з яких: прострочений борг – 156 421,04 гривень; прострочені проценти – 22 188,24 гривень; прострочена плата за обслуговування кредиту – 76 495,83 гривень, що підтверджено випискою по особовому рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № E08.00408.008116678.
У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, 04 жовтня 2023 року на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Ідея Банк» суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості вимог Банку до ОСОБА_1 в частині стягнення простроченого боргу та прострочених процентів. При цьому дійшов висновку, що вимога АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати прострочених платежів за обслуговування кредиту є необґрунтованою і в цій частині задоволенню не підлягає. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона, боржник, зобов`язана вчинити на користь другої сторони, кредитора, певну дію, передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами, договорами, між клієнтом і банком.
За змістом ст. 626, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
При цьому, відповідно ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови, пункти, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст. 628,629 ЦК України.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 526, 530, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. (ч. 1ст. 527 ЦК України)
Згідно ч. 1 ст. 536 ЦПК України за користування грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач належним чином виконав покладені на нього обов`язки за укладеним кредитним договором, що підтверджується копією меморіального ордеру № 10161736 від 31 травня 2021 року та випискою по поточному рахунку.
В свою чергу відповідач своїх обов`язків за кредитним договором щодо повернення кредиту належним чином не виконував. Останній платіж відповідачем здійснено 06 січня 2023 року. (а.с. 25)
Наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що сума боргу відповідача за кредитним договором, станом на 30 листопада 2023 року становить 178 609,28 гривень, з яких: прострочений борг – 156 421,04 гривень; прострочені проценти – 22 188,24 гривень. Вказаний розмір заборгованості перевірений колегією суддів апеляційного суду, апеляційний суд з ним погоджується та вважає його вірним.
У зв`язку з наведеним вище колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № Е08.00408.008116678 від 31 травня 2021 у визначеному судом першої інстанції розмірі.
При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати прострочених платежів за обслуговування кредиту.
Відповідно п.п. 9.8.2, п. 9.8 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за користування кредитом позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку за Договором кредиту, що включає в себе:
- надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі Банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за Договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;
- надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника;
- опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.
Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», надання інформації щодо кредиту відповідача має бути безоплатна.
Всупереч вказаного положення Закону позивачем, у п.п 9.8.2 п. 9.8 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який відповідає п. 3.3 Договору кредиту та страхування № Е08.00408.008116678 і є невід`ємною складовою цього договору, Банком, було встановлено плату за надання такої інформації та пред`явлені позовні вимоги про стягнення з відповідача простроченої заборгованості зі сплати за обслуговування кредиту в сумі 76 495,83 гривень. 
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватись будь - якою зустрічною оплатою збоку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Так як надання фінансового інструменту є фактично надання кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюються при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що АТ «Ідея Банк» не мало права встановлювати такий платіж за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами.
Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги відповідача щодо недійсності, на його думку, умов договору в частині встановлення занадто великого з його точки зору розміру відсотків за користування кредитом та зауважує наступне. 
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «виражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.
У Цивільному Кодексі України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину).
Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі проценти за користування кредитом.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Згідно частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.
Посилаючись в апеляційній скарзі на недійсність окремих положень Договору кредиту та страхування № Е08.00408.008116678 від 31 травня 2021 року, відповідних підтверджень про визнання правочину недійсним відповідач не надав. 
Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано первинної бухгалтерської документації, на підставі якої можливо встановити отримання саме зазначеної у позові суми кредиту, оскільки як вбачається з матеріалів справи, 31 травня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Договору кредиту та страхування № Е08.00408.008116678, який підписаний відповідачем, та п. 1,9 вказаного договору Банк надає кредит позичальнику для власних потреб, шляхом переказу коштів в розмірі 149 207,14 гривень на рахунок НОМЕР_2 позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк» та Клієнт доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 17 904,86 гривень згідно з умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно п. 2 цього Договору. Видача відповідачу коштів за вказаним кредитним договором підтверджується як копіями меморіальних договорів (а.с. 22), так і частковим виконанням відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів.
Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для скасування рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року немає.
Відповідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повний текст постанови складено 02 грудня 2024 року. 

Головуючий О.І. Корчиста