КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №369/15492/21                                                                                 Головуючий у І інстанції - Волчко А.Я.
апеляційне провадження №22-ц/824/12863/2024                                     Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
09 жовтня 2024 року                                                                                         м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2024 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної державної адміністрації в м. Києві, орган опіки та піклування Голосіївської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини і встановлення порядку і способу спілкування з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Бучанська районна державна адміністрація Київської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю та встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з донькою батька,- 
 
установив:
 
У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває на розгляді цивільна справа №369/15492/21 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної державної адміністрації в м. Києві, орган опіки та піклування Голосіївської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини і встановлення порядку і способу спілкування з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Бучанська районна державна адміністрація Київської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю та встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з донькою батька.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року у справі №369/15492/21 заяву про забезпечення позову ОСОБА_2 було задоволено частково, шляхом встановлення зустрічей останньої з донькою ОСОБА_4 , за місцем проживання матері та в місцях рекреаційно-оздоровчого характеру, без присутності батька, до винесення судом рішення, а саме: з 15 червня 2024 року по 30 червня 2024 року, з 01 серпня 2024 року по 16 серпня 2024 року, з 15 жовтня 2024 року по 31 жовтня 2024 року, з 20 грудня 2024 року по 03 січня 2025 року, з 15 лютого 2025 року по 02 березня 2025 року, з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.
Зобов`язано батька дитини ОСОБА_1 передавати малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 в періоди визначеного судом часу спілкування. 
У решті заяви відмовлено.
10 червня 2024 року до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про виправлення описки в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року про забезпечення позову у цивільній справі №369/15492/21.
Відповідно до заяви, просили зазначити інформацію про сторін з зазначенням їх статусу для виконання рішення у передбаченому законодавством порядку, а саме: стягувач та боржник.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2024 року, виправлено описку в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області про забезпечення позову від 30 травня 2024 року, у цивільній справі №369/15492/21 та ухвалено вважати вірними статуси осіб: Позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 . - «стягувач»; Відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 - «боржник».
Не погодившись із вказаною ухвалою,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що винесене виправлення до ухвали від 30 травня 2024 року не є опискою, а є втручанням у принцип правової визначеності шляхом включення відомостей про боржника та стягувача, що прямо суперечить чинному законодавству України, оскільки справа розглядається у процедурі позовного провадження, де сторонами є позивач та відповідач.
Зазначає, що фактично по тексту судом було застосовано аналогію із наказним провадженням, що недопустимо, зважаючи на існування прямої імперативної норми, яка регламентує відносини. 
Просив суд, скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2024 року та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про виправлення описки, суд першої інстанції виходив з того, що ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, в ухвалі суду було допущено описку, а саме помилково не зазначено статус осіб за виконавчим документом, а саме: Позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 - «стягувач», та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 - «боржник».
Суд також керувався тим, що не зазначення в ухвалі про забезпечення позову статусу осіб за виконавчим документом, можуть виникнути сумніви та протиріччя при її виконанні.
Більше того, виправлення описки не тягне за собою зміни змісту ухвали суду по суті. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Отже, ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим ЗУ «Про виконавче провадження».
Відповідно до ст. 269 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.
Правила вказаної статті передбачають можливість після ухвалення судового рішення у справі усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки. 
При цьому, опискою визнається помилка, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, які мають вплив на зміст судового рішення та його виконання.
Згідно з ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо (пропуск літери, цифри, їх перестановка тощо). 
Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. 
До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків.
Не є описками граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприймання: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.
Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (постанові або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.
Виходячи з позиції Верховного Суду України (ухвала Верховного Суду України у справі №6-788цс16 від 22.02.2017р.), суд може виправити лише ті описки або арифметичні помилки, яких він сам припустився.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).
Разом з тим, постановляючи ухвалу про забезпечення зустрічного позову, яка є виконавчим документом, судом помилково не зазначено в ухвалі суду відомості про стягувача та боржника.
Як роз`яснено п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. 
Проте якщо неправильне визначення стягнутої суми було наслідком, наприклад, застосування закону, який не підлягав застосуванню, то підстав для виправлення арифметичних помилок немає. 
Питання про внесення виправлень може бути вирішено судом, що ухвалив рішення, як із власної ініціативи, так і за заявою осіб, які беруть участь у справі, і незалежно від того, чи виконано рішення, але в межах установленого законом строку, протягом якого воно може бути пред`явлено до примусового виконання. 
Внесення виправлень у судове рішення, яке не підлягає примусовому виконанню, строком не обмежено. 
Після внесення виправлень чи арифметичних помилок текст рішення змінювати не можна, проте у виконавчому листі наводяться формулювання резолютивної частини рішення в тій редакції, яку воно отримало у зв`язку з постановленням відповідної ухвали.
Отже, доповнення резолютивної частини ухвали про забезпечення зустрічного позову відомостями, щодо стягувача та боржника, які передбачені ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», є наслідком приведення ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року у відповідність до вимог ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».
Більш того, ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року про забезпечення зустрічного позову була предметом розгляду в суді апеляційної інстанції та постановою колегії суддів Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року по своїй суті була залишена без змін, оскільки вказаною постановою було лише змінено лише часи зустрічей ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 .
Відтак, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги процесуального права при його постановленні, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді                                                                                                 К.П. Приходько
 
                                                                                                          С.О. Журба
            
                                                                                                             Т.О. Писана