Справа № 165/3340/21 	Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М. 	
Провадження № 22-ц/802/867/24  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
03 жовтня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Осіпука В. В., Шевчук Л. Я.,
за участю:
секретаря судового засідання – Губарик К. А.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представників відповідачів – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_5 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 13 червня 2024 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2021 року ОСОБА_4 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 07 жовтня 2020 року близько 13 годин 40 хвилин на автодорозі по вул. Шахтарській в м. Нововолинську ОСОБА_5 , керуючи мотоциклом марки «Ямаха», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вжив заходів для зменшення швидкості до повної зупинки транспортного засобу, чим порушив п.2.3б, 12.3 ПДР України, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та ОСОБА_5 – тілесні ушкодження.
Позивачка вважає, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди їй як власнику автомобіля з вини відповідача ОСОБА_5 була заподіяна матеріальна та моральна шкода. Посилається на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була забезпечена договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом №ЕР 122385121, виданийм страховою компанією ТДВ «Міжнародна СК», однак, за інформацією, отриманою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, засновниками (учасниками) ТДВ «Міжнародна СК» прийнято рішення щодо припинення юридичної особи шляхом ліквідації, тому МТСБУ згідно із Законом України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має виконувати зобов`язання страховика за внутрішніми договорами страхування у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований. 
Позивачка зазначає, що обов`язок відшкодування матеріальної та моральної шкоди покладений на ОСОБА_5 та страхову організацію, а в даному випадку – на МТСБУ. Вказує, що вона намагалася врегулювати спір у добровільному порядку, звертаючись і до страхової компанії, яка не надала жодних відповідей, і до МТСБУ, однак листами МТСБУ повідомлено, що до визнання страхової компанії ТДВ «Міжнародна СК» у визначеному законом порядку банкрутом і встановленню недостатності коштів цієї страхової компанії для погашення страхових виплат, МТСБУ не несе відповідальності, а лише при наявності вказаних обставин проведене страхове відшкодування. 
Згідно з висновком товарознавчої експертизи №1349 вартість матеріального збитку автомобіля марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 73927,48 гривень. Тому вважає, що матеріальна шкода, заподіяна їй у зв`язку із пошкодженням автомобіля, становить 73927,48 гривень, яка підлягає відшкодуванню з МТСБУ. 
Крім того зазначає, що їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок пошкодження майна вона тривалий час не могла користуватись автомобілем, понесла фінансові труднощі у зв`язку із ремонтом автомобіля, в неї виникли додаткові труднощі у зв`язку із необхідністю добирання на роботу, вона перенесла психологічний стрес. Моральну шкоду оцінювала в розмірі 20000,00 грн. 
Також зазначала, що понесла витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн, витрати на проведення експертизи в розмірі 3500,00 грн, на послуги банку за проведення фінансової операції по оплаті послуг експерта в розмірі 26,30 грн, всього за проведення експертизи оплатила 3526,30 грн. Крім того, зазначала, що до проведення експертизи пошкоджений автомобіль знаходився на зберіганні на автостоянці, за що вона оплатила 1050,00 грн. Також вказувала, що понесла витрати на поштові перекази з направлення заяв та претензій в розмірі 166,30 грн. Крім того, зазначала, що оплатила судовий збір за подання позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди по 875,60 гривень, а також оплатила послуги банку, а всього на суму 1801,20 грн. Загалом вказувала, що судові витрати становлять 21543,80 гривень (15000,00 + 3526,30 + 1050,00 + 166,30 + 1801,20 ) .
На підставі наведеного ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_5 в її користь за заподіяну моральну шкоду 20000,00 гривень та судові витрати в сумі 21543,80 гривень, з відповідача Моторно (транспортного) Страхового Бюро України в її користь за заподіяну матеріальну шкоду -73927,48 гривень.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 13 червня 2024 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 7000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В решті позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 відмовлено.
В позові ОСОБА_4 до Моторного (Транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 1000 грн понесених по справі судових витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави 908 грн судового збору.
Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його необґрунтованість, невмотивованість і незаконність, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове - про задоволення її вимог у повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка вказує, що, враховуючи всі обставини заподіяння шкоди і вимоги законодавства, обов`язок з відшкодування матеріальної та моральної шкоди покладений на ОСОБА_5 та страхову компанію. Зазначає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову за рахунок МТСБУ є незаконним, оскільки вважає, що він є належним відповідачем у справі. У зв`язку з рішенням засновників про ліквідацію страховика, перебуванням страхової компанії в стані припинення та введення ліквідаційної процедури передбачено обов`язкові умови для проведення МТСБУ регламентних виплат за такого страховика. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_5 , то позивачка вказує, що зменшивши розмір її відшкодування, суд першої інстанції не навів належних та достатніх мотивів, з яких виходив та ухвалив у цій частині необґрунтоване, невмотивоване та незаконне рішення, чим допустив порушення вимог закону. Також покликається на те, що судом незаконно та необґрунтовано вирішено питання щодо стягнення судових витрат.
Правом на апеляційне оскарження скористався також і відповідач ОСОБА_5 . У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального права, неправильним застосуванням норм процесуального права, та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.
У позовній заяві позивач зазначає, що його протиправними діями їй було завдано моральну шкоду, яку оцінено нею у грошовій сумі, розмір якої становить 20 000 грн, проте судом першої інстанції стягнуто моральну шкоду в розмірі 7 000,00 грн.
Проте, ні позивачем, ні судом першої інстанції жодним чином не підтверджено суму в розмірі 7 000 грн для задоволення моральної шкоди. Обставини про перенесений психологічний стрес вказані лише у тексті позовної заяви без долучення доказів, які б могли хоча б певною мірою стверджувати про такі обставини. Відтак, вважав, що моральна шкода в розмірі 7 000 грн є надмірною, не підтвердженою належними та допустимими доказами, а враховуючи, що ДТП сталось також в результаті протиправної поведінки самої позивачки, а саме - створення нею аварійної обстановки, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Також вважає, що стягнуті судом першої інстанції в користь ОСОБА_4 1000 грн понесених по справі судових витрат на професійну правничу допомогу є надмірним та не підтвердженим належними та допустимими доказами.
Просив суд скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 відмовити повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 МТСБУ вказує на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що позивач доказів звернення з відповідними вимогами до ліквідаційної комісії ТДВ «Міжнародна СК», а також доказів відмови у задоволенні вимог кредитора через недостатність коштів або ухилення від їх розгляду суду не надала, натомість безпосередньо звернулася до суду з позовом про стягнення з МТСБУ матеріальної шкоди. Беручи до уваги перебування ТДВ «Міжнародна СК» у стані припинення та відсутність доказів звернення позивачки до ліквідаційної комісії з кредиторськими вимогами та відмови у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду, з урахуванням приписів частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, вважає, що позивачка обрала невірний спосіб захисту, слід було звернутися з позовом до страхової компанії, а звернення позивачки з позовом про стягнення матеріальної шкоди з МТСБК не вирішить спору щодо наявності чи відсутності підстав для включення цих вимог до ліквідаційного балансу.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач доказів звернення з вимогами до ліквідаційної комісії ТДВ «Міжнародна СК», а також доказів відмови у задоволенні їхньої кредиторської вимоги суду не надала, а безпосередньо до початку процедури ліквідації ТДВ «Міжнародна СК» звернулась до суду з позовом про відшкодування з Моторного (Транспортного) страхового бюро України, тому вимоги ОСОБА_4 до МТСБУ про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 73927,48 грн є повністю безпідставними. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважав їх обґрунтованими та такими, що підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а тому з урахуванням засад розумності і справедливості стягнув цю шкоду частково в сумі 7000 грн, що вважав, буде достатнім і справедливим та компенсує моральні страждання позивачки.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Судом встановлено, що 07 жовтня 2020 року близько 13 годин 40 хвилин на автодорозі по вул. Шахтарській в м. Нововолинську ОСОБА_5 , керуючи мотоциклом марки «Ямаха», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вжив заходів для зменшення швидкості до повної зупинки транспортного засобу, чим порушив п.2.3б, 12.3 ПДР України, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 03 вересня 2021 року у справі №165/2317/21 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та закрито провадження у даній адміністративній справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Дана постанова суду набрала законної сили 14.09.2021 (а.с.14).
Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що пошкоджений автомобіль марки "Тойота", державний номерний знак НОМЕР_4 , 2009 року випуску, перебуває у власності позивача ОСОБА_4 (а.с.8).
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_5 , як власника транспортного засобу марки «Ямаха», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у ТДВ «Міжнародна СК» (поліс №ЕР 122385121) (а.с.9, 21, 214, 215).
В матеріалах справи наявна письмова претензія представника потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_1 від 01.10.2021 до ОСОБА_5 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок пошкодження автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, з посиланням у претензії на те, що з вини ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_4 була заподіяна матеріальна та моральна шкода, яка згідно з висновком товарознавчої експертизи становить 73927,48 грн, моральної шкоди, яку ОСОБА_4 оцінює у 20000,00 грн (а.с.15).
Також представник ОСОБА_1 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 звертався із заявами від 11.08.2021 до ТДВ "Міжнародна СК" та від 29.06.2021 та додатковою від 04.08.2021 - до МТСБУ про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок пошкодження автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди (а.с.16-18, 209-213).
Від страхової компанії відповіді не надходило.
Із листа МТСБУ від 14.07.2021 вбачається, що МТСБУ повідомило ОСОБА_1 про відмову у відшкодуванні шкоди за ДТП, яка мала місце 07.10.2020, та запропонувало звернутись із вимогою до ТДВ "Міжнародна СК" щодо відшкодування заподіяної шкоди, оскільки по відношенню до транспортного засобу марки «Ямаха», державний номерний знак НОМЕР_1 , було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс №ЕР 122385121 виданий страховою компанією ТДВ «Міжнародна СК» (а.с.21).
Із письмової відповіді МТСБУ від 25.08.2021 на заяву адвоката Шостака В.В. від 04.08.2021 вбачається, що МТСБУ повідомило останнього про те, що засновниками (учасниками) ТДВ "Міжнародна СК" прийнято рішення щодо припинення юридичної особи шляхом ліквідації. Зазначено, що оскільки стосовно ТДВ "Міжнародна СК" здійснюється процедура ліквідації, МТСБУ наразі не має правових підстав для повернення залишків коштів гарантованих внесків з Фонду захисту потерпілих шляхом врегулювання страхових випадків, МТСБУ виконує зобов`язання страховика за внутрішніми договорами страхування у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, а також повідомило, що ТДВ "Міжнародна СК" втратило статус асоційованого члена МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ та припинило членство в МТСБУ (а.с.19-20).
Відповідно до висновку експерта №1349 згідно з автотоварознавчим дослідженням від 07.07.2021 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_4 , складає 120576,88 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля марки «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_4 , складає 73927,48 грн (а.с.22-27). Висновки експертизи підтверджені калькуляцією ремонту після ДТП №1349 від 06.07.2021 року, що є додатком №1 до висновку експерта №1349 (а.с.28-46).
Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ТДВ «Міжнародна СК» перебуває в стані припинення з 07.12.2021 у зв`язку із внесенням рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації, вимоги кредиторів розглядаються до 02.02.2022 (а.с.90).
Із заяви про грошову вимогу від 16.09.2022 вбачається, що представник потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_1 звернувся із даною заявою до голови комісії з ліквідації «Міжнародна СК» та просив здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 73927,48 грн, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_4 (а.с.200-201). 
МТСБУ повідомило представника потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_1 листом про те, що вимоги кредиторів розглядаються ліквідаційною комісією ТДВ «Міжнародна СК» в строк до 02.02.2022, як убачається із заяви представника позивачки ОСОБА_1 про грошову вимогу від 16.09.2022, ОСОБА_1 звернувся до голови комісії з ліквідації «Міжнародна СК» з даною заявою 16.09.2022, яка не отримана та повернута відправнику з відміткою Укрпошти про повернення за закінченням терміну зберігання (а.с.202-204).
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).
Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страхове відшкодування – це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначено, що «основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц вказано, що обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи.
Системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що МТСБУ має зобов`язання на відшкодування шкоди замість страховика лише у випадку визнання його банкрутом та/або ліквідації. При цьому немає значення, чи це було підставою для його виключення із числа членів МТСБУ та/або позбавлення його повного членства.
Одночасно у випадку припинення членства страховика в МТСБУ (виключення з числа членів та/або позбавлення повного членства) у зв`язку з банкрутством та ліквідацією, МТСБУ зобов`язане здійснити регламентні виплати на підставі переданих до нього матеріалів усіх укладених договорів обов`язкового страхування у випадку недостатності коштів і майна страховика для здійснення страхових виплат.
Відтак, відповідно до зазначеного Закону з моменту визнання судом страховика банкрутом та введення ліквідаційної процедури передбачено обов`язкові умови для проведення МТСБУ регламентних виплат за страховика, що визнаний банкрутом, а саме: підтвердження факту визнання страховика банкрутом; наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.
Таким чином, МТСБУ відповідно до Закону № 1961-IV відшкодовує шкоду за страховика – учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.
У разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб.
Закон не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах.
Предметом судового розгляду у цій справі за вимогами ОСОБА_4 до МТСБУ є питання наявності/відсутності підстав для покладання на МТСБУ обов`язку страхового відшкодування у зв`язку з невиконанням страховиком, який на час вчинення ДТП та подання позову до суду перебував у стадії ліквідації, але запис про припинення якого не був внесений до Єдиного державного реєстру.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на час розгляду справи судом першої інстанції від 24.01.2022 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про визнання банкрутом ТДВ «Міжнародна СК» або його ліквідацію були відсутні, вказано, що ТДВ «Міжнародна СК» в стані припинення з 07.12.2021, вимоги кредиторів розглядаються до 02.02.2022.
Стаття 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З огляду на наведені вимоги Закону, основною умовою для відшкодування МТСБУ за страховика, який визнаний банкрутом та/або ліквідований, є недостатність коштів та майна такого страховика. 
Згідно з п. 20.2, 20.3 ст. 20 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, бере на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
При цьому згідно з п. 7 ст. 51 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій із цього виду страхування.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами. 
Статтею 105 Цивільного кодексу України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. 
Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора. Таким чином, кожна вимога кредитора має бути розглянута та прийняте рішення, яке надсилається кредитору. 
Згідно з частиною 8 статті 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.
Статтею 112 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. 
Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги. Черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом. У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право до затвердження ліквідаційного балансу юридичної особи звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними. 
Таким чином, зазначені норми Цивільного кодексу України передбачають особливий порядок звернення до юридичної особи, що перебуває в процесі припинення, з кредиторськими вимогами. Такі вимоги подаються до ліквідаційної комісії, яка повинна їх розглянути у визначений статті 105 Цивільного кодексу України строк. Виходячи зі змісту статті 112 Цивільного кодексу України, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду, кредитор має право звернутися до суду.
Представник МТСБУ посилався на те, що станом на сьогодні ТДК «Міжнародна СК» перебуває лише в процесі припинення та не ліквідовано.
Моторне (транспортне) страхове бюро України зобов`язане буде відшкодувати шкоду потерпілій особі в ДТП тільки після припинення (ліквідації або визнання банкрутом) даної страхової компанії у встановленому порядку.
Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відомості про припинення, ліквідацію або визнання банкрутом ТДК «Міжнародна СК» відсутні.
Інших належних та достатніх доказів на підтвердження факту того, що ТДК «Міжнародна СК» на час подання позову та розгляду справи судом була визнана банкрутом та ліквідована із внесенням відповідного запису в реєстр позивачем також не надано.
При цьому, згідно з п. 52.5. ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Беручи до уваги перебування ТДВ «Міжнародна СК» у стані припинення та відсутність доказів звернення позивачки до ліквідаційної комісії з кредиторськими вимогами та відмови у задоволенні таких вимог кредитора або ухилення від їх розгляду, з урахуванням приписів частини 2 статті 16 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог в цій частині до МТСБУ.
Щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_5 апеляційний суд зазначає наступне.
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, в якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення», саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 ).
Згідно з частинами першою, другою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
На обґрунтування завданої моральної шкоди в сумі 20 000 грн позивач зазначала, що зазнала душевних страждань, що полягали в нервовому стресі, моральних стражданнях та переживаннях, а також через пошкодження власного майна, понесенню фінансових труднощів у зв`язку з ремонтом автомобіля, виникнення додаткових труднощів у необхідності доїзду до роботи. 
Разом з тим, відповідач не довів, що моральна шкода, завдана позивачці ОСОБА_4 , не з його вини.
Протиправність дій ОСОБА_5 підтверджується постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 03 вересня 2021 року у справі №165/2317/21, відповідно до якої ОСОБА_5 не вжив заходів для зменшення швидкості до повної зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки "Тойота". Своїми діями гр. ОСОБА_5 порушив п.2.3б, 12.3 ПДР України, вчинивши правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. 
Разом з тим, у постанові слідчого від 27 травня 2021 року про закриття кримінального провадження констатовано, що згідно з висновком експерта № 671 від 18.10.2020 та за наслідками слідчого експеримента встановлено, що з у даній ДТП водій мотоцикла повинен був зменшити швидкість аж до повної зупинки, маючи технічну можливість запобігти зіткненню, проте він застосував технічно невиправданий маневр зміни напрямку руху ліворуч та виїхав на смугу зустрічного руху. Отже, причиною настання ДТП є невиправданий маневр водія мотоцикла у конкретній дорожній ситуації і між діянням останнього та наслідками є причинний зв`язок. При цьому у діях водія автомобіля ОСОБА_4 такий зв`язок із наслідками встановлений не був, а тому в її діях було встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення. 
Тому апеляційний суд вважає спростованими доводи відповідача ОСОБА_5 , викладені ним в апеляційній скарзі.
Враховуючи ту обставину, що між протиправними діями відповідача діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та доведена його вина, останній зобов`язаний відшкодувати завдану моральну шкоду, визначену оскаржуваним судовим рішенням.
Враховуючи ступінь вини відповідача, глибину фізичних та душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, застосовуючи вимоги розумності і справедливості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди в сумі 7000 грн є правильним та законним, а тому доводи позивачки про задоволення її вимог у повному обсязі та стягнення в її користь 20000 грн моральної шкоди є безпідставними.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що судові витрати судом першої інстанції визначені правильно - пропорційно до задоволених вимог.
Інші доводи апеляційних скарг на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.
В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 подав клопотання про стягнення судових витрат в розмірі 20 000 грн. Щодо заявленого клопотання колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.
Встановлено, що правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи ОСОБА_5 надавав адвокат Таргоній П. В.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу заявник подав такі докази: договір про надання правничої допомоги від 24.07.2024 року № 53/24, рахунок № 1 від 24.07.2024 року, квитанцію про сплату юридичних послуг від 25.07.2024 року, детальний опис наданих послуг професійної правничої допомоги та акт виконаних робіт №1 від 03.10.2024 року, відповідно до яких вартість наданих адвокатом послуг в суді апеляційної інстанції становить 20 000 грн.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала у своїх постановах на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
При цьому, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
З огляду на наведені вище принципи розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням заперечення представника позивача ОСОБА_1 щодо розміру пред`явлених до сплати за участь адвоката в суді апеляційної інстанції витрат, невеликої складності справи, викладу обставин в апеляційній скарзі та в процесуальних заявах, складених представником відповідача, які фактично дублюються зі змістом заяв у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що співмірним, розумним та необхідним у межах перегляду цієї справи в суді апеляційної інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1 000,00 грн, що підлягає стягненню з позивачки ОСОБА_4 в користь відповідача ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги обох сторін підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                       П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 13 червня 2024 року в даній справі залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 витрати, понесені за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді