ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року	Львів	Справа № 380/2645/22 пров. № А/857/14322/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду (постановлену у порядку письмового провадження у м. Львові суддею Желік О. М.) в адміністративній справі № 380/2645/22 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

                                                         В С Т А Н О В И В :

02 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 та не нарахування та не виплату ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 02.08.2018 по 22.12.2021 при проведенні розрахунку.
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 02.08.2018 до дня фактичного розрахунку 22.12.2021.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2022 в справі було зупинено провадження до припинення перебування сторін у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 в справі було поновлено провадження.
Від представника відповідача 09.05.2023 на адресу суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
В заяві представник відповідача зазначав, що позивач виключений зі списків особового складу частини з 01.08.2018, однак звернувся до суду 02.02.2022, тобто через 3 роки 6 місяців.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про нарахування та виплату на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням виплачених сум одноденного грошового забезпечення за серпень 2018 року та одноразової допомоги при звільненні (виплаченої 10.08.2018), компенсації за неотримане речове майно (виплаченої 26.01.2019), компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій (виплаченої 28.04.2020), індексації грошового забезпечення (виплаченої 15.04.2021), допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 роки (виплаченої 28.10.2021), індексації грошового забезпечення (виплаченої 25.11.2021) та індексації грошового забезпечення (виплаченої 15.12.2021) залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 і подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали допустив порушення норм процесуального та матеріального права, а тому просить скасувати оскаржувану ухвалу. 

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач не проводив остаточного фактичного розрахунку ухилявся від виконання судового рішення та у подальшому, виплати проведені відповідачем 25.11.2021, 15,12.2021, 23,12.2021 та 14,02.2022 мали місце наслідком недобросовісних дій відповідача і всі доплати на виконання судового рішення вчинялись за результатами вимог чисельних адвокатських запитів щодо належного виконання судового рішення у справі № 380/2133/21.
Також вважає, що позивач не зволікав із зверненням до суду про стягнення середнього грошового забезпечення, а вимагав від відповідача виконати судове рішення у повному обсязі і тим самим провести остаточний розрахунок - виплату всіх належних сум, що надавало остаточно можливість визначитись позивачу із обсягом порушених прав та формування відповідних вимог при зверненні до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Згідно частини першої статті 118 КАС України процесуальні строки – це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. За змістом частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Правова регламентація поновлення процесуального строку забезпечується, серед іншого, приписами частин першої, третьої та шостої статті 121 КАС України. Вказані норми визначають, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли згаданим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.
Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й на природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.
Надаючи правову оцінку питанню визначенню моменту, з якого починається перебіг строку звернення до суду, суд враховує презумпцію знання законодавства (ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається), за змістом якої кожен вважається таким, що знає закони.
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) № 203-ос від 01.08.2018 встановлено, що позивача було виключено зі списків частини та всіх видів грошового забезпечення з 01.08.2018.
Відповідачем після виключення позивача зі списків особового складу частини нараховувались та виплачувались позивачу наступні суми:
-   10.08.2018 виплачено 211 784,43 грн, що включає одноденне грошове забезпечення за серпень 2018 року та одноразова допомога при звільненні у сумі 212 960 грн з утриманням із нарахованих сум 1,5 % військового збору, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк» та інформацією із особистої картки грошового забезпечення, а також листуванням за адвокатськими запитами;
- 26.01.2019 компенсацію за неотримане речове майно у сумі 10 406,95 грн, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк» та листуванням за адвокатськими запитами;
- 28.04.2020 виплачено 30 399,41 грн на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2020 у справі № 380/1969/20 компенсація за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк» та листуванням із відповідачем за адвокатськими запитами;
- 15.04.2021 виплачено 11 670,52 грн індексацію грошового забезпечення, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк» та листуванням із відповідачем за адвокатськими запитами;
- 28.10.2021 виплачено 5591,28 грн на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі № 380/2133/21 допомога на оздоровлення за 2016 та 2017 роки, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк» та листуванням із відповідачем за адвокатськими запитами;
- 25.11.2021 виплачено 76 712,82 грн на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі № 380/2133/21 індексація грошового забезпечення, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк» та листуванням із відповідачем за адвокатськими запитами;
- 15.12.2021 здійснено доплату у сумі 21 817,93 грн на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі № 380/2133/21 індексація грошового забезпечення, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк» та листуванням із відповідачем за адвокатськими запитами;
- 23.12.2021 здійснено доплату у сумі 1536,45 грн на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі № 380/2133/21 допомоги на оздоровлення за 2016 рік, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк» та листуванням із відповідачем за адвокатськими запитами.
Разом з тим, представник позивача, заявляючи позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні посилається на несвоєчасну виплату відповідачем одноденного грошового забезпечення за серпень 2018 року та одноразової допомоги при звільненні (виплаченої 10.08.2018), компенсації за неотримане речове майно (виплаченої 26.01.2019), компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій (виплаченої 28.04.2020), індексації грошового забезпечення (виплаченої 15.04.2021), допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 роки (виплаченої 28.10.2021), індексації грошового забезпечення (виплаченої 25.11.2021), індексації грошового забезпечення (виплаченої 15.12.2021) та доплати суми допомоги на оздоровлення за 2016 рік (виплаченої 23.12.2021).
Враховуючи те, що про порушення свого права позивач міг дізнатися саме з моменту отримання вищевказаних грошових коштів, строк звернення до суду з позовом щодо стягнення середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні сплив 09.09.2018, 25.02.2019, 27.05.2020, 14.05.2021, 27.11.2021, 24.12.2021, 14.01.2022 та 22.01.2022 відповідно.
Апеляційним судом встановлено, що до Львівського окружного адміністративного суду представник позивача звернувся засобами поштового зв`язку 21.01.2022, що свідчить про пропуск ним місячного строку звернення до суду щодо позовних вимог про нарахування та виплату на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплачених сум одноденного грошового забезпечення за серпень 2018 року та одноразової допомоги при звільненні (виплаченої 10.08.2018), компенсації за неотримане речове майно (виплаченої 26.01.2019), компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій (виплаченої 28.04.2020), індексації грошового забезпечення (виплаченої 15.04.2021), допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 роки (виплаченої 28.10.2021), індексації грошового забезпечення (виплаченої 25.11.2021) та індексації грошового забезпечення (виплаченої 15.12.2021).
У своїй заяві від 13.07.2023 представник позивача покликається на те, що право на отримання середнього заробітку виникає в особи саме з моменту проведення остаточного розрахунку.
Дійсно, право на отримання середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні виникає в особи саме з моменту здійснення роботодавцем з нею остаточного розрахунку.
Станом на момент вирішення питання про дотримання позивачем строків звернення до суду з даними позовними вимогами, відсутня об`єктивна можливість встановити факт здійснення виплати відповідачем всіх належних позивачу сум, а відтак виникнення права на отримання середнього заробітку (грошового забезпечення) слід пов`язувати із здійснення кожної окремої виплати.
Реалізувати своє право на отримання середнього заробітку позивач міг  протягом одного місяця, відколи відбувся фактичний розрахунок за означеною складовою грошового забезпечення (у цьому випадку 10.08.2018 – розрахунок в частині виплачених сум одноденного грошового забезпечення за серпень 2018 року та одноразової допомоги при звільненні; 26.01.2019 – розрахунок в частині сум компенсації за неотримане речове майно; 28.04.2020 - розрахунок в частині сум компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій; 15.04.2021 – розрахунок в частині виплачених сум індексації грошового забезпечення; 28.10.2021 – розрахунок в частині виплачених сум допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 роки; 25.11.2021 – розрахунок в частині виплачених сум індексації грошового забезпечення; 15.12.2021 – розрахунок в частині виплачених сум індексації грошового забезпечення та 23.12.2021 – розрахунок в частині виплачених сум допомоги на оздоровлення за 2016 рік).
Як видно з постанови від 11.02.2021 Верховним Судом в межах касаційної скарги досліджувались доводи щодо необхідності застосування тримісячного строку звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Натомість в межах адміністративної справи № 380/24792/21 питання застосування місячного строку звернення до суду не є спірним.
Враховуючи пасивний характер поведінки позивача, його юридичну обізнаність, відсутність будь-яких об`єктивних перешкод у своєчасному зверненні до суду з відповідними позовними вимогами, тривалість пропущеного строку та недоведеність добросовісності дій позивача, спрямованих на звернення до суду у встановлені законом строки, дійшла висновку, що останній не навів поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом.
Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення позовної заяви в частині позовних вимог про нарахування та виплату на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням виплачених сум одноденного грошового забезпечення за серпень 2018 року та одноразової допомоги при звільненні (виплаченої 10.08.2018), компенсації за неотримане речове майно (виплаченої 26.01.2019), компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій (виплаченої 28.04.2020), індексації грошового забезпечення (виплаченої 15.04.2021), допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 роки (виплаченої 28.10.2021), індексації грошового забезпечення (виплаченої 25.11.2021) та індексації грошового забезпечення (виплаченої 15.12.2021) без розгляду.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України “Про судоустрій і статус суддів” встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії). Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду із цим позовом, оскільки позивач не вказав і не підтвердив відповідними доказами про існування об`єктивно непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що апелянт наведене жодним чином не спростував і в своїх доводах апеляційної скарги жодних доказів протилежного не надав.

Враховуючи наведені правові норми та фактичні обставин справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому немає підстав для її скасування. 

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                     П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 380/2645/22 – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин