П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/10512/24	
Головуючий в 1 інстанції Катаєва Е.В.
Дата і місце ухвалення 17.07.2024р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:      Бойка А.В.,
                      суддів:      Федусика А.Г.,
                                        Шевчук О.А.,
                                         
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 р. у справі №420/10512/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у виплаті неотриманих сум пенсій, що підлягала виплаті ОСОБА_2 після здійсненого йому перерахунку пенсії на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.05.2022 у справі №420/4225/22, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю; 
- зобов`язати ГУ ПФУ виплатити позивачу недоодержану її померлим чоловіком, ОСОБА_2 , пенсію, нараховану на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.05.2022 у справі №420/4225/22.            
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024р. позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що відповідачем зобов`язання у справі №420/4225/22 виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління.
Виплата нарахованої доплати пенсії підлягала ОСОБА_2 після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України.
Додатково апелянт зазначає, що оскільки спадкоємці не є стороною по справі №420/4225/22 в розумінні  статті 46 КАС України, право на отримання доплати, нарахованої на виконання рішення суду, вони матимуть у разі зміни сторони виконавчого провадження по вищевказаній справі в порядку, передбаченому  статтею 379 КАС України.
Відповідач зазначає, що позивачем не надано до суду відповідних доказів (свідоцтва про право на спадщину), з яких би вбачалось, що вона набула право на все майно (або відповідну частину) позивача в справі в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.
Враховуючи зазначене, апелянт звертає увагу, що відповідно до  статті 1219 Цивільного кодексу України  до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Таким чином, спірні правовідносини не допускають правонаступництва, та відповідно й заміну сторони у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду в частині зобов`язання Головного управління здійснити перерахунок та виплату пенсії. Відповідна правова позиція викладена в ухвалі ВАС України від 08.05.2012 №K/9991/8624/11 за реєстраційним номером в ЄДРСР 24408683.
Враховуючи вищевикладене Головне управління не порушувало прав, свобод та інтересів позивача, а діяло лише на підставі норм діючого законодавства України та з урахуванням наведених доводів позивачем у позовній заяві, відсутні законі підстави для її задоволення.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1  ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України (паспорт серії НОМЕР_1 ), та є дружиною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 27.08.2004.
Згідно відомостей, що містяться в автоматизованій системі діловодства спеціалізованого суду ОСОБА_2 22.02.2022 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії. 
Рішенням суду від 06.05.2022 по справі №420/4225/22, яке набрало законної сили 07.06.2022, позов ОСОБА_2 задоволено та, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ провести з 01.04.19 перерахунок пенсії ОСОБА_2 з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а також усіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення в розмірах та на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії №33/36-4601 від 02.11.21, виданої ДУ ТМО МВС України по Одеській області, та провести доплату різниці в пенсії між нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 01.04.19 по день проведення перерахунку.
Сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 здійснено перерахунок пенсії на виконання рішення суду від 06.05.2022 по справі №420/4225/22 та нараховано суму пенсії.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 01.12.2023.
26.01.2024 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про виплату їй недоотриманої за життя пенсії померлого чоловіка на виконання рішення суду від 06.05.2022 по справі №420/4225/22, за результатом розгляду якої ГУ ПФУ листом від 16.02.2024 року №5471-2856/Д-02/8-1500/24 відмовлено у задоволенні заяви, оскільки заявниця не є стягувачем по справі №420/4225/22.
Вважаючи відмову ГУ ПФУ у виплаті їй суми невиплаченої за життя померлого чоловіка пенсії, позивачка звернулася до суду першої інстанції з відповідним позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив, з огляду на приписи  ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивач має право на отримання нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_2 суми пенсії нараховану на виконання рішення суду від 06.05.2022 по справі №420/4225/22, а тому у відповідача відсутні підстави для відмови позивачу у виплаті суми пенсії, що підлягала виплаті пенсіонерові ОСОБА_2  і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.
Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
За змістом частини 2  статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII  держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є  Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII  (далі - Закон №2262-XII).
Частиною 1  статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII  передбачено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом  та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Таким чином, вищевказаними положеннями запроваджено спеціальне правило публічного законодавства, у силу якого недоодержані за життя суми пенсії пенсіонера не включається до складу спадщини і виплачуються: 1) членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; 2) батькам померлого пенсіонера; 3) дружині (чоловіку) померлого пенсіонера; 4) членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.
Однією з умов виплати пенсії, що не включається до складу спадщини, вказаним вище особам є те, що пенсія повинна бути призначена, обчислена, нарахована до виплати, але недоодержана за життя померлого пенсіонера.
Відповідно до пункту 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого  постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.
Фактично  законом  встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
Посилання апелянта на відсутність підстав для застосування у спірних правовідносинах положень  статті 61 Закону № 2262-ХІІ, оскільки виплата спірної суми можлива лише на підставі рішення суду про заміну стягувача, який має право на одержання нарахованої суми пенсії згідно з рішенням суду, у зв`язку зі смертю стягувача (заміна сторони на правонаступника померлого) є неприйнятними з огляду на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, в силу якого у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично  законом  встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 по справі № 200/12094/18-а, такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною 1  статті 52 Закону № 1058-IV  та частиною 1  статті 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2  ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Отже, аналіз наведених норм у їх сукупності свідчить, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною 1  статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідачем не заперечується, що ГУ ПФУ в Одеській області за життя пенсіонера ОСОБА_2 було проведено перерахунок його пенсії з 01.04.2019 року, яка залишилися не виплаченою.
З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що сума недоодержаної померлим ОСОБА_2 пенсії, за виплатою якої ОСОБА_1  звернулась до відповідача, як дружина померлого пенсіонера з числа військовослужбовців, яка має право на одержання такої суми пенсії, є заборгованістю з виплати пенсії, яка виникла внаслідок перерахунку пенсії ОСОБА_2 на виконання рішення суду, а тому у розумінні  статті 61 Закону № 2262-ХІІ  є саме сумою пенсії, яка підлягала виплаті позивачу.
Разом з цим, незважаючи на покладений на органи Пенсійного фонду України згідно зі  статтею 61 Закону № 2262-ХІІ  вищевказаний обов`язок, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження виплати ОСОБА_2 вказаної суми.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції наявність підстав для задоволення позову.
Посилання відповідача у листі на те, що позивач матиме право на отримання доплати, нарахованої на виконання рішення суду у разі зміни сторони виконавчого провадження в порядку, передбаченому  статтею 379 КАС України, є неспроможними, оскільки позивач звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області, в порядку, визначеному  ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
За таких підстав, з огляду на приписи  ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивач, ОСОБА_1 , має право на отримання нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_2 суми пенсії  нараховану на виконання рішення суду від 06.05.2022 по справі №420/4225/22, а тому у відповідача відсутні підстави для відмови позивачу у виплаті суми пенсії, що підлягала виплаті пенсіонерові ОСОБА_2 і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.
Як встановлено частиною 1  статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
Враховуючи встановлені під час апеляційного перегляду справи обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити нараховану, але не виплачену ОСОБА_2 суму пенсії, нараховану на виконання рішення суду від 06.05.2022 у справі №420/4225/22, яка  не була ним одержана за життя.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до  ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів  статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа у відповідності до п.3 ч.6  ст.12 КАС України, належить до категорії справ незначної складності, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5  ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст.  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України,  суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 р. залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5  ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.В. Бойко	
Судді	  	А.Г. Федусик   О.А. Шевчук.