Постанова
Іменем України
 
04 жовтня 2024 року
м. Київ
 
справа № 607/6215/23
провадження № 61-7267св24 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_4 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2023 року в складі судді Позняк В. М., та постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року в складі колегії суддів Костів О. З., Гірський Б. О., Хома М. В.,
 
Історія справи
Короткий зміст позову
 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору та скасування реєстрації.
 
Позов мотивований тим, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року визнано спільною сумісною власністю подружжя будівельні матеріали, які були використані при будівництві будинку за адресою, АДРЕСА_1 та виділено позивачці тамбур 2-1 коридор 2-2а, коридор 3-1, вітальня 3-2, кімната 3-3, кімната 3-4, кладова 3-5, санвузол 3-6, коридор 1-2, підвал 1-3, кладова 1-4, кладова 1-5, 1/2 септика С, сходи Сх 1/2, вимощення І, вхід в підвал 1-1. 
 
ОСОБА_1 зареєстровано право власності на незавершене будівництво житлового будинку готовністю 83%. 
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2023 року у справі № 607/9452/22 суд ухвалив визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 6125280700:02:001:1746. 
 
ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора з метою зареєструвати за собою право власності на частку земельної ділянки, площею 0,0990 га, з кадастровим номером 6125280700:02:001:1746, та, дізналась що ОСОБА_2 20 вересня 2022 року (під час розгляду справи № 607/9452/22) без згоди ОСОБА_1 та без повідомлення нотаріуса про наявність судового спору щодо земельної ділянки, здійснив її відчуження шляхом укладення договору дарування від 20 вересня 2022 року з ОСОБА_3 , який був посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н. Є. 
 
Тому позивачка не може зареєструвати за собою право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0990 га, кадастровий номер 6125280700:02:001:1746.
 
ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила:
визнати недійсним договір дарування від 20 вересня 2022 року, реєстраційний номер 638, посвідчений Будз Н. Є. , приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу, за яким ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , процент готовності якого становить 83% (вісімдесят три відсотка), та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку), загальною площею 0,0990 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280700:02:001:1746;
скасувати рішення приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н. Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 вересня 2022 року, індексний номер 64864806, номер відомостей про речове право: 47910267, про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на незавершене будівництво, готовністю 83%, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;
скасувати рішення приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н. Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 вересня 2022 року, індексний номер 64864806, номер відомостей про речове право: 47910342, про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, загальною площею 0,0990 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280700:02:001:17464806.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2023 року:
позов   ОСОБА_1 задоволено частково;
визнано недійсним договір дарування від 20 вересня 2022 року, реєстраційний номер 638, посвідчений Будз Н. Є. , приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу, в частині дарування земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки), загальною площею 0.0990 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280700:02:001:1746;
скасовано рішення приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н. Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 вересня 2022 року, індексний номер 64864806, номер відомостей про речове право: 47910342, про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, загальною площею 0.0990 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280700:02:001:17464806;
в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року проведено реальний поділ незавершеного будівництва будинку по АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_2 виділено 74,4 кв. м., ОСОБА_6 - 125,4 кв. м. 
спірна земельна ділянка набута ОСОБА_2 за час шлюбу на підставі договору дарування та є його особистою власністю, однак, оскільки ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя на підставі рішення суду набула частку незавершеного будівництвом житлового будинку, відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України в неї виникло право спільної власності в рівних частках з ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0990 га, кадастровий номер 612580700:02:001:1746, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розміщене нерухоме майно позивачки;
тому передача в дар ОСОБА_2 цілої земельної ділянки загальною площею 0,0990 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280700:02:001:1746, яка є спільною власністю із ОСОБА_1 , повинна була відбуватися зі її згоди;
покликання представника відповідачів на те, що право власності на земельну ділянку було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 суд відхилив. Так, Верховний Суд у своїх постановах від 27 червня 2018 року у справі № 921/403/17-г/6, від 08 серпня 2019 року у справі № 909/472/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 911/1455/19, справа № 911/1902/19, дійшов висновку, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності;
суд вважав, що позивачкою спростовано презумпцію юридичного факту реєстрації спірної земельної ділянки за ОСОБА_2 . Зокрема, рішення апеляційного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року є належним та допустимими доказом, який підтверджує виникнення за позивачкою згідно статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України права спільної власності в рівних частках з ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 612580700:02:001:1746;
позивачка в позовній заяві покликається на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2023 року у справі № 607/9452/22, яким визнано за нею право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, яке не вступило в законну силу та оскаржується в апеляційній інстанції. Разом з тим, вказане судове рішення не породжує права власності, а лише може підтвердити наявне у боржника право власності. У цій справі, на підставі досліджених доказів, судом встановлено, що право позивачки набуте раніше на законних підставах, у зв`язку із набуттям у власність нерухомого майна, про що зазначено вище;
суд відхилив доводи відповідача на преюдиційність постанови Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у справі № 607/10632/19, якою позивачці відмовлено у поділі спірної земельної ділянки та зроблено висновок, що при переході права власності на незавершене будівництво право власності на земельну ділянку не переходить. Так, преюдиційність (від лат. praejudicio) - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені рішенням, яке набрало законної сили або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів. Разом з тим, преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом;
предметом судового розгляду у справі № 60710632/19 був поділ земельної ділянки, а не визнання права власності на неї. Більше того, Законом України від 02 лютого 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо єдиної правової долі земельної ділянки та розміщеного на ній об`єкта нерухомості», який набув чинності 28 жовтня 2021 року, статті 120 ЗК України та статтю 377 ЦК України викладено в новій редакції, якою передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт незавершеного будівництва перехід прав на земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, за умови державної реєстрації права власності на такий об`єкт. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 липня 2022 року, індексний номер витягу 304337717, позивачка 01 липня 2022 року зареєструвала за собою право власності на об`єкт незакінченого будівництва житлового будинку готовністю 83% на вказаній земельній ділянці, а отже, до неї перейшло право власності на земельну ділянку;
відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України);
враховуючи наведені обставини справи, суд зробив висновок, що у цьому випадку має місце порушення права власності ОСОБА_1 , як співвласника спірної земельної ділянки, яке підлягає захисту, шляхом визнання недійсним договору дарування від 20 вересня 2022 року, реєстраційний номер 638, посвідчений Будз Н. Є. , приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу, в частині дарування земельної ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку), загальною площею 0,0990 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280700:02:001:1746 та скасування рішення приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н. Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 вересня 2022 року, індексний номер 64864806 про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку. Отже позов в цій частині підлягає задоволенню;
суд вважав, що договір в частині дарування незавершеного будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , процент готовності якого становить 83% (вісімдесят три відсотка), яке належить ОСОБА_2 та реєстрації права власності не порушує прав позивачки, оскільки рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року у справі № 607/14933/15-ц проведено реальний поділ незавершеного будівництва будинку по АДРЕСА_1 . Тому, в частині позову щодо визнання недійсним договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 та скасування рішення приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н. Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 вересня 2022 року, індексний номер 64864806, про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на незавершене будівництво, готовністю 83% слід відмовити.
 
Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2023 року:
            заяву представника відповідачів ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково;
стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 5 150 грн судових витрат на правову допомогу; 
стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 4 300 грн судових витрат на правову допомогу;
в задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено;
стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 по 1 878,80 грн судових витрат зі сплати судового збору.
 
Додаткове рішення мотивоване тим, що:
з трьох заявлених позивачкою вимог немайнового характеру, судом одну вимогу задоволено, одну задоволено частково, та в задоволенні однієї позовної вимоги відмовленою. Тому, виходячи із приписів статті 141 ЦПК України, з позивачки в користь ОСОБА_2 слід стягнути 5 150 грн судових витрат на правову допомогу (1/2 від 10 300) та в користь ОСОБА_3 - 4 300 грн витрат на правову допомогу (1/2 від 8 600). Отже, суд зробив висновок, що заява представника відповідачів підлягає до часткового задоволення;
виходячи із змісту пункту 3 частини першої статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може також і з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Як встановлено судом, при ухвалені судового рішення не вирішено питання про розподіл судових витрат позивачки зі сплати судового збору. Так, до сплати позивачкою підлягав судовий збір за три вимоги немайнового характеру - 3 220,80 грн, тоді як позивачкою сплачено 4 294,40 грн (3 220,80+1 073,60, а. с. 1, 203), зайво сплачено 1 073,60 грн. Крім цього, за подання заяви про забезпечення позову позивачкою сплачено 536,80 грн (а. с. 13а). Отже, ОСОБА_1 понесено судові витрати зі сплати судового збору на суму 3 757,60 грн (3 220,80 +536,80). Виходячи із приписів статті 141 ЦПК України, з відповідачів в користь позивачки слід стягнути по 1878,80 грн (3 757,60/2).
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково;
рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2023 року залишено без змін;
додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2023 року - змінено шляхом зменшення суми стягнення витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з 1 878,80 грн до 1 073,60 грн з кожного;
в іншій частині додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2023 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
як було належним чином встановлено судом першої інстанції, рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року у справі №607/14933/15-ц будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 як незавершеного будівництва, визнано спільним майном подружжя та проведено реальний поділ вказаного незавершеного будівництва будинку, виділивши згідно першого варіанту розподілу судової будівельно-технічної експертизи від 14 липня 2016 року ОСОБА_2 74.4 кв. м, а другому співвласнику ОСОБА_6 - 125.4 кв. м. Вказане рішення набрало законної та було залишене без змін постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року;
у 2017 році згідно рішення суду позивачка стала власником частини незавершеного будівництва житлового будинку та зареєструвала право власності на вказане майно 01 липня 2022 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України (у редакції станом на 16 травня 2017 року) Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2018 року у справі №750/11106/15-ц (провадження № 61-8171св18) зазначив, що якщо на земельній ділянці, яка є особистою приватною власністю одного із подружжя, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року крім визнання будівельних матеріалів спільною сумісною власністю подружжя, фактично проведено реальний поділ незавершеного будівництва житлового будинку з виділенням сторонам конкретних приміщень. Таким чином, хоча в редакції статті 120 ЗК України станом на 16 травня 2017 року (дату набуття позивачкою права власності на об`єкт незавершеного будівництва (його частину), була відсутня норма, яка передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку (частину земельної ділянки) у разі набуття права власності на частину об`єкта саме незавершеного будівництва, однак, з огляду на наведені вище норми закону, а також сформовану практику Верховного Суду, права позивачки підлягають захисту як співвласника незавершеного будівництва житлового будинку (нерухомого майна);
спірна земельна ділянка набута ОСОБА_2 за час шлюбу на підставі договору дарування та є його особистою власністю. Однак, оскільки ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя на підставі рішення суду набула частку незавершеного будівництвом житлового будинку, відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України в неї виникло право спільної власності в рівних частках з ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0.0990 га, кадастровий номер 612580700:02:001:1746, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розміщене нерухоме майно позивачки. Тому, передача в дар ОСОБА_2 вказаної земельної ділянки, яка є спільною власністю із ОСОБА_1 , повинна була відбуватися з її згоди;
посилання в апеляційній скарзі на постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у справі № 607/10632/19, в якій судом зроблено висновок, що сам факт набуття права власності на незавершене будівництво не свідчить про перехід прав на земельну ділянку, не спростовує висновків суду першої інстанції. Преюдиційність у процесуальному праві - обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені рішенням, яке набрало законної сили або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів. Разом з тим, преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
 
Аргументи учасників справи
 
17 травня 2024 року  ОСОБА_2  через підсистему Електронний суд подав касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_4 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року, в якій просив:
скасувати оскаржені рішення;
ухвалити нове рішення яким в задоволені позовних вимог  ОСОБА_1 відмовити повністю;
вирішити питання про розподіл судових витрат.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
об`єкт незавершеного будівництва за визначенням частини третьої статті 331 ЦК України за своєю правовою природою є сукупністю будівельних матеріалів, які є майном, що належить забудовнику. Будівельні матеріали, право власності на які визнано рішенням суду, які в силу своїх характеристик, формують об`єкт незавершеного будівництва жодним чином не ототожнюються законодавцем та у практиці Верховного Суду з житловим будинком, будівлею чи спорудою. Такі будівельні матеріали є окремим об`єктом цивільного обороту;
ОСОБА_1 набула права власності на незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення апеляційного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року у справі № 607/14933/15-ц, яким рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2017 року скасовано в частині відмови позовних вимог ОСОБА_7 про поділ спільного майна шляхом визнання будівельних матеріалів, які були використанні при будівництві будинку по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та виділення у власність ОСОБА_6 (ОСОБА_6) будівельні матеріали, які були використанні при будівництві верхнього, цокольного поверхів. У цій частині постановлено нове рішення, яким визнано будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 як незавершеного будівництва спільним майном подружжя. Також цим рішенням апеляційного суду Тернопільської області проведено реальний поділ незавершеного будівництва будинку по АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_2 виділено 74,4 кв. м., ОСОБА_6 (ОСОБА_6) 125,4 кв. м. Отже, за ОСОБА_1 визнано саме право власності на будівельні матеріали, що жодним чином не дає їй правових підстав для визнання за нею права власності на земельну ділянку, як належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, навіть в редакції статті 120 ЗК України та статі 377 ЦК України на час розгляду справи в суді;
фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Без належного обґрунтування в судовому рішенні умислу в усіх сторін правочину, який оспорюється позивачем, доведення ознак фіктивності правочину, суд першої та апеляційної інстанції не могли ухвалити законне та обґрунтоване рішення;
положення статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України (у редакції станом на 16 травня 2017 року) не містили положення, яке передбачало нероздільну юридичну долю земельної ділянки з об`єктами незавершеними будівництвом у разі переходу права власності на такі об`єкти до інших осіб.
 
10 серпня 2024 року ОСОБА_1 через Електронний суд подала відзив на касаційну скаргу, що підписаний адвокатом Віляйкіною А. В., в якому просила:
залишити оскаржені рішення без змін, а подану касаційну скаргу без задоволення.
 
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що:
правовий режим об`єктів нерухомого майна (їх складність та вплив на інтереси суспільства і екологічну ситуацію, дотримання вимог при здачі в експлуатацію тощо), наявних у спірній справі №607/6215/23 та наведених скаржником у правових позиціях Верховного Суду від 13 грудня 2021 року у справі №813/559/18 та від 18 грудня 2019 року у справі №916/633/19 є різними за правовою природою, не відповідають критеріям приватного житлового будинку чи садиби;
судом першої інстанції, залишеним в силі у цій частині апеляційним судом, було надано вичерпну правову оцінку діям відповідачів при укладенні договору дарування від 20 вересня 2022 року №638, предметом якого був незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , процент готовності якого становить 83% (вісімдесят три відсотка), та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,0990 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280700:02:001:1746, та встановлено порушення прав ОСОБА_1 і визнання недійсним оспорюваного правочину;
оскільки предметом розгляду справи № 607/6215/23 також були недобросовісні дії відповідачів, які достеменно знаючи про розгляд справи про поділ спірної земельної ділянки та не повідомивши про це нотаріуса, уклали між собою (родичами) договір, який свідомо порушував майнові інтереси ОСОБА_1 та унеможливив виконання рішення суду про визнання та реєстрацію за позивачкою права власності на частину спірної земельної ділянки, судами першої та апеляційної інстанцій було надано вірну оцінку діям відповідачів, що підтверджується висновками Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, де також визнано недійсним договір дарування земельної ділянки та скасовано її державну реєстрацію.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
06 серпня 2024 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2024 року:
клопотання ОСОБА_1 , яке підписане адвокатом Віляйкіною А. В., про продовження строку на подання відзиву задоволено;
продовжено ОСОБА_1 строк на подання відзиву на касаційну скаргу.
призначено справу до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 25 липня 2024 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: 
суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 15 лютого 2023 року у справі № 235/5915/20; від 13 лютого 2021 року у справі № 813/559/18; від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц; 
скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним договір дарування від 20 вересня 2022 року в частині дарування земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки), загальною площею 0.0990 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280700:02:001:1746 та про скасування рішення приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 вересня 2022 року, індексний номер 64864806, номер відомостей про речове право: 47910342, про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, загальною площею 0.0990 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280700:02:001:17464806, розподілу судових витрат. В іншій частині судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються, а тому касаційним судом не переглядаються.
 
Фактичні обставини
 
Суди встановили, що з 04 травня 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 вересня 2014 року.
 
На підставі договору дарування від 23 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 7475, ОСОБА_8 (батько відповідача) подарував, а ОСОБА_2 (відповідач) прийняв в дар належну ОСОБА_8 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0.099 га, що розташована на території села Біла Білецької сільської ради Тернопільського району.
 
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 липня 2022 року, індексний номер витягу 304337717, 01 липня 2022 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на незавершене будівництво житлового будинку готовністю 83% по АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до Договору дарування, посвідченого 20 вересня 2022 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є., зареєстрованого в реєстрі за №638, ОСОБА_2 подарував (передав безоплатно у власність, а ОСОБА_3 прийняла в дар (прийняла безоплатно у власність) належні ОСОБА_2 незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , процент готовності якого становіть 83%, та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0.099 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер земельної ділянки 6125280700:02:001:1746.
 
Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав від 24 березня 2023 року, земельна ділянка із кадастровим номером 6125280700:02:001:1746 площею 0.099 га на праві власності належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування № 638 від 20 вересня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Будз Н. Є. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Будз Н. Є, індексний номер: 64864806 від 20 вересня 2022 року.
 
Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
 
Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року у справі № 607/14933/15-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/66735510):
апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.
рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2017 року скасувати в частині відмови позовних вимог ОСОБА_6 про поділ спільного майна шляхом визнання будівельних матеріалів, які були використанні при будівництві будинку по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та виділення у власність ОСОБА_6 . будівельні матеріали, які були використанні при будівництві верхнього, цокольного поверхів. В цій частині постановити нове рішення, яким визнати   будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 як незавершеного будівництва спільним майном подружжя;
проведено реальний поділ незавершеного будівництва будинку по АДРЕСА_1 , виділивши згідно першого варіанту розподілу судової будівельно-технічної експертизи від 14 липня 2016 року ОСОБА_2 : 2-2б - коридор 7,6 кв. м варт. 76 354 грн; 2-3 - вітальня 21,3 кв. м варт. 213 992 грн; 2-4 - кімната 19.2 кв. м варт. 214 326 грн; 2-5 - кухня-їдальня 17,9 кв. м, варт.189 768 грн; 2-6 - санвузол 8,4 кв. м варт. 89 079 грн. Разом по житловому будинку 74.4 кв.м. варт. 783 519 грн. С 1/2 септика вартістю 4237,5 грн; I 1/2 вимощення вартістю 320 грн; Разом по С, I 4558 грн. Разом по одному із співвласників 74.4 кв. м., 788 076.5 грн, 99,9 кв. м, 799 500 грн, відступ від ідеальних часток 37/100 , 49/100 менша за належну частку на 11 423.5 грн;
другому співвласнику ОСОБА_6 виділено: 2-1 тамбур 4.3 кв. м варт. 26863 грн; 2-2а коридор 7.4 кв. м варт. 74 344 грн; 3-1 коридор 15.4 кв. м варт. 79 223 грн; 3-2 вітальня 20.9 кв.м. варт.107 516 грн; 3-3 кімната 13.9 кв.м. варт. 71 506 грн; 3-4 кімната 18.7 кв. м варт. 96 199 грн; 3-5 кладова 2.8 кв.м. варт. 12 964 грн; 3-6 санвузол 7,4 кв. м. варт. 34 261 грн; 1-2 коридор 5.7 кв.м. варт. 53 949 грн; 1-3 підвал 4.2 кв. м варт. 33 789 грн; 1-4 кладова 13.0 кв. м варт.123 042 грн; 1-5 кладова 8.8 кв. м. варт. 74 961 грн; Разом по житловому будинку 122.5 кв. м. вартістю 788 617 грн; С 1/2 септика варт. 4 237.5 грн; Сх Сходи вартістю 2 079 грн; I 1/2 вимощення вартістю 320 грн; 1-1 вхід в підвал 2.9 кв.м. варт.15 670 грн; Разом по С, сх., I вх.. пд. вартістю 22307 грн.  Разом по другому із співвласників 125,4 кв. м, 810 923,5 грн, 99.9 кв. м варт. 799 500 грн, відступ від ідеальних часток 63/10 кв. м., 51/100 більша за належну частину на 11 423.5 грн; 
вказано, що перший варіант поділу передбачає виконання наступних ремонтно-будівельних робіт по переобладнанню житлового будинку: - в приміщені 2-2 влаштувати розділяючу стіну, розділивши дане приміщення на два окремих приміщення 2-2а та 2-2б;  для другого окремого входу в будинок в приміщені 2-3 пробити дверний проріз та влаштувати дверний блок; в приміщені 2-2а для виходу на мансардний поверх по новому влаштувати сходи з забігаючими ступенями. Співвласникам виконати ремонтно-будівельні роботи по влаштуванню окремих систем інженерних мереж газопостачання, електропостачання, водопостачання, каналізації та опалення;
Зазначено, що вартість частини першого співвласника становить: 788 076,5 грн. Вартість частини другого співвласника становить: 810 923,5грн.
в іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року в справі № 607/14933/15-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/82541308): 
касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення;
рішення апеляційного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року залишено без змін.
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2021 року в справі № 607/10632/19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99287606):
задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки та визнання права власності на частину земельної ділянки;
визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровим номером 6125280700:02:001:1746, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,099 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 у власність 0,0408 га цієї земельної ділянки, згідно варіанту 1 поділу земельної ділянки висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельної-технічної експертизи у цивільній справі № 607/10632/19 від 19 березня 2021 року № 1527/20-22, яка позначена контуром синього кольору, обмежена замкненим контуром по точках А, Б, В, Г, Ґ, Д, Е, Є, Ж, З, И, І, Ї, Й, К, Л, М, Н, О, П, Р, С, Т, У;
визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровим номером 6125280700:02:001:1746, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,099 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 у власність 0,0408 га цієї земельної ділянки, згідно варіанту 1 поділу земельної ділянки висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельної-технічної експертизи у цивільній справі № 607/10632/19 від 19 березня 2021 року № 1527/20-22, яка позначена контуром коричневого кольору, обмежена замкненим контуром по точках А, Б, В, Г, Ґ, Д, Е, Є, Ж, З, И.
залишено у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частину земельної ділянки, кадастровим номером 6125280700:02:001:1746, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,099 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,0174 га, згідно варіанту 1 поділу земельної ділянки висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельної-технічної експертизи у цивільній справі № 607/10632/19 від 19 березня 2021 року № 1527/20-22, яка складається з двох земельних ділянок: площею 0,0141 га - під житловим будинком для його обслуговування, обмежена замкнутим контуром по точках Е, Д, Ґ, (С), Р, П, О, Н, М, Л, К, Й, Ї, І (Є); 0,0033 га - для проходу через існуючу хвіртку та доступ до септика через існуючі розсувні ворота, обмежена замкненим контуром про точках А, И, З!, З, Ж, Є, Е, Д, Ґ, Г, В, Б.
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року в справі № 607/10632/19(https://reyestr.court.gov.ua/Review/102001802):
апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено;
рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки та визнання права власності на частину земельної ділянки відмовлено.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2022 року в справі № 607/10632/19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103487166) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року.
 
У справі № 607/10632/19 встановлено, що:
відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 10 лютого 2009 року серії ЯЗ № 073263 власником земельної ділянки площею 0, 0989 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою с. Біла Тернопільського району Тернопільської області є ОСОБА_2 ;
спірна земельна ділянка, отримана ОСОБА_2 на підставі договору дарування хоча і під час шлюбу, але є його особистою приватною власністю;
відповідно до вимог статті 140 ЗК України відсутні підстави для припинення права власності на спірну його земельну ділянку, а тому спірна земельна ділянка всупереч вище згаданим нормам матеріального права була поділена судом першої інстанції невірно;
за даних фактичних обставин земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд можливо виділити лише у користування, шляхом установлення земельного сервітуту у відповідності до вимог статей 98, 100 ЗК України. Однак, з такими вимогами позивачка не зверталась;
матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 не має правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на виділену їй по рішенню суду частину незавершеного будинку, яким визнано тільки будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку спільним майном подружжя, а наявність технічного паспорта на будинок не є правовстановлюючим документом, який би підтверджував набуття особою права власності на об`єкт та надавав право власності чи користування земельною ділянкою у відповідних межах та розмірі;
матеріалами справи доведено і не заперечується самою позивачкою, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на частину поділеного будинку, а право власності на спірну земельну ділянку у ОСОБА_2 виникло ще у 2008 році.
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2023 року у справі № 607/9452/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109438384): 
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено;
визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0990 га кадастровий номер 6125280700:02:001:1746, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Позиція Верховного Суду
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
 
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
 
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
 
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
 
Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року в справі № 442/3663/20 (провадження № 61-6501св21)).
 
Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2023 року в справі № 686/23143/20 (провадження № 61-13878св23)).
 
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).
 
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).
 
У справі, що переглядається:
суди вважали, що оскільки ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя на підставі рішення суду набула частку незавершеного будівництвом житлового будинку, відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України в неї виникло право спільної власності в рівних частках з ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0990 га, кадастровий номер 612580700:02:001:1746, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розміщене нерухоме майно позивачки;
касаційний суд погоджується з судом першої інстанції, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2023 року у справі № 607/9452/22, яким визнано за позивачкою право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, на момент ухвалення судом першої інстанції, не вступило в законну силу та оскаржувалося в апеляційній інстанції. Відповідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2023 року у справі № 607/9452/22 не могло бути враховане при вирішення цього спору;
втім суди не звернули увагу, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року в справі № 607/10632/19 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 серпня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки та визнання права власності на частину земельної ділянки відмовлено. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2022 року в справі № 607/10632/19 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року;
суди не врахували, що під час розгляду справи № 607/10632/19 суди встановили такі обставини: спірна земельна ділянка, отримана ОСОБА_2 на підставі договору дарування хоча і під час шлюбу, але є його особистою приватною власністю; ОСОБА_1 не має правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на виділену їй по рішенню суду частину незавершеного будинку, яким визнано тільки будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку спільним майном подружжя, а наявність технічного паспорта на будинок не є правовстановлюючим документом, який би підтверджував набуття особою права власності на об`єкт та надавав право власності чи користування земельною ділянкою у відповідних межах та розмірі; матеріалами справи підтверджено, що право власності на спірну земельну ділянку у ОСОБА_2 виникло ще у 2008 році;
суди не звернули уваги, що постанова Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у справі № 607/10632/19 набрала законної сили, а тому факти, установлені цим судовим рішенням є обов`язковими при розгляді цієї справи;
поза увагою судів залишилось те, що правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень; відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
 
За таких обставин, суди зробили помилковий висновок про наявність підстав для визнання недійсним договору дарування від 20 вересня 2022 року в частині дарування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію.
 
Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без дотримання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку із наведеним касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити; оскаржені судові рішення у частині задоволених позовних вимог  ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування та про скасування рішення про державну реєстрацію скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог 
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_4 , задовольнити.
 
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2023 року і постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування від 20 вересня 2022 року в частині дарування земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки), загальною площею 0.0990 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280700:02:001:1746 та про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 вересня 2022 року на земельну ділянку, загальною площею 0.0990 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280700:02:001:17464806, скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в їх задоволенні.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2023 року та постанова Тернопільського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року у скасованих частинах втрачають законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Д. А. Гудима
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
                                                                                              П. І. Пархоменко