ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2786/24  Номер провадження 22-ц/814/3281/24	Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Чумак О.В.,
суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

розглянула у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного центру зайнятості на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 липня 2024 року, ухвалене суддею Чувановою А.М., повне рішення складено 05.07.2024, по цивільній справі за позовом Полтавського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року Полтавський обласного центру зайнятості звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що   ОСОБА_1 15 червня 2020 року зареєструвався в Полтавській міськрайонній філії Полтавського обласного центру зайнятості, як такий, що шукає роботу. На підставі поданої заяви від 15 червня 2020 року ОСОБА_1 було надано статус безробітного з 15 червня 2020 року. З 15 червня 2020 року ОСОБА_1 призначено виплату допомоги по безробіттю на підставі ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
12 березня 2021 року ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю, в зв`язку з закінченням строку виплати. 25 березня 2021 року припинено реєстрацію ОСОБА_1 , в зв`язку з встановленням факту виконання зареєстрованим безробітним оплачуваної роботи (надання послуг), зайняття іншим видом діяльності згідно із ст.4 Закону України «Про зайнятість населення».
Згідно із звіркою з даними ПФУ виявлено, що у періодах зайнятості ОСОБА_1 відображено заробітну плату за 8 днів червня 2020 року. З метою перевірки вказаної обставини позивачем 06 серпня 2020 року до ТОВ «Агрі Постач Солюшн» направлено запит щодо підтвердження факту роботи ОСОБА_1 на вказаному підприємстві. Однак, вказаний лист повернуто Укрпоштою, в зв`язку з відсутністю за вказаною адресою.
16 вересня 2020 року Львівським міським центром зайнятості на виконання листа позивача від 18 серпня 2020 року здійснено перевірку фактичного знаходження суб`єкта господарювання ТОВ «Агрі Постач Солюшн» за вказаною адресою. Результати перевірки викладено в акті №35 від 16 вересня 2020 року, відповідно до якого встановити знаходження ТОВ «Агрі Постач Солюшн» не вдалося. І тільки 23 березня 2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов лист, яким підтверджено, що ОСОБА_1 за період з 25 червня 2020 року по 09 листопада 2020 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агрі Постач Солюшн».
Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості матеріального забезпечення від 25 березня 2021 року зафіксовано факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ТОВ «Агрі Постач Солюшн» у період з 25 червня 2020 року по 09 листопада 2020 року.
Згідно з листом ГУ ДПС у Львівській області від 08 вересня 2021 року ОСОБА_1 , відповідно до інформації наявної в реєстраційних базах ГУ ДПС у Львівській області, прийнятий на роботу суб`єктом господарської діяльності ТОВ «Агрі Постач Солюшн» згідно з наказом від 24 червня 2020 року №58-п. Факт сплати ЄСВ за період з червня 2020 року по листопад 2020 року підтверджується даними про особу з ДРЗДСС, а саме витягом №376322141498 від 12 березня 2024 року.
ОСОБА_1 був обізнаний з обов`язком повідомляти про всі обставини, що впливають на припинення реєстрації та виплату допомоги по безробіттю, а саме про працевлаштування до ТОВ «Агрі Постач Солюшн». Однак не виконав цього обов`язку та не повідомив Центр зайнятості про своє працевлаштування.
26 березня 2021 року згідно з наказом №33 Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості відповідача було зобов`язано повернути виплачену йому суму матеріального забезпечення. Копію наказу вручено відповідачу під підпис 31 березня 2021 року. Отже, дії відповідача з отримання допомоги по безробіттю за період з 25 червня 2020 року по 24 березня 2021 року в сумі 62 043,70 грн. є недобросовісними.
Просив стягнути з ОСОБА_1 допомогу по безробіттю в сумі 62 043,70 грн. та судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 липня 2024 року позов Полтавського обласного центру зайнятості в особі Полтавської філії Полтавського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Полтавський обласний центр зайнятості не погодившись з зазначеним рішенням подав апеляційну скаргу у якій просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незгоду з ухвалою суду щодо відмови у задоволенні заяви про відвід судді, оскільки вважає що суддя Чуванова А.М., у зв`язку з розглядом нею справи № 554/11516/21 за позовом  ОСОБА_1  до ТОВ «Агрі Постач Солюшн» про визнання трудового договору неукладеним,не відповідає критеріям неупередженості та справедливості. Так при розгляді даної справи не було залучено в якості учасника Полтавський обласний центру зайнятості, хоча винесе нею рішення вплинуло на права останнього. Також зазначає, що судом не були належним чином оцінені всі докази по справи на підтвердження перебування відповідача у трудових відносинах. Крім того, не погоджується з рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2020 року вважає, його неповним, необґрунтованим, винесеним без врахування позиції Полтавського обласного центру зайнятості. 

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову становить 62043 грн.70 коп. та беручи до уваги положення частини 13 статті 7, статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 

З матеріалів справи вбачається, що  15 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного та з заявою про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю (а.с. 14,15).
На підставі поданої до Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості заяви від 15 червня 2020 року ОСОБА_1 було надано статус безробітного з 15 червня 2020 року.
25 березня 2021 року припинено реєстрацію ОСОБА_1 , в зв`язку з встановленням факту виконання зареєстрованим безробітним оплачуваної роботи (надання послуг), зайняття іншим видом діяльності згідно із ст.4 Закону України «Про зайнятість населення».
Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості матеріального забезпечення від 25 березня 2021 року зафіксовано факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ТОВ «Агрі Постач Солюшн» у період з 25 червня 2020 року по 09 листопада 2020 року та винесено наказ №33 від 26 березня 2021 року про повернення допомоги по безробіттю ОСОБА_1 в сумі 62 043,70 грн. (а.с.28,29).
29 березня 2021 року Полтавською міськрайонною філією Полтавського обласного центру зайнятості було направлено ОСОБА_1 лист з вимогою сплатити 62 043,70 грн. (а.с. 30).
Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 17 березня 2022 року, яке набрало законної сили та не було оскаржено Полтавським обласним центром зайнятості, визнано трудовий договір від 25 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрі Постач Солюшн» та ОСОБА_1 неукладеним (а.с.70-73).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на  не доведеність позивачем вини відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги з безробіття, а отже відсутність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та ст. 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої йому допомоги по безробіттю.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 7 частини другої статті 15 Закону України «Про зайнятість населення» метою державної політики у сфері зайнятості населення є забезпечення соціального захисту осіб у разі настання безробіття.
Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).
Частиною 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно  подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове  державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застраховані особі  внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом першим частини 1 статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті  заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та постановах Верховного Суду від 06 лютого  2019 року у справі № 545/163/17 та від 31 липня 2019 року у справі № 295/1099/17.
Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частина 1 та 2 статі 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно частини 6 та 7 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Досліджуючи обставини справи та надані суду докази колегія суддів звертає увагу на відсутність достовірних, достатніх доказів недобросовісної поведінки відповідача щодо повідомлення позивача про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю.
Так, на підтвердження працевлаштування відповідача суду надано лише відповідь ГУ ДПС у Львівській області від 08 вересня 2021 року № 10436/5/13-01-12-03-08, відповідно до якої в реєстраційних базах даних ГУ ДПС у Львівській області наявне повідомлення про прийняття ОСОБА_1 на роботу суб`єктом господарської діяльності ТОВ «Агрі Постач Солюшин» згідно з наказом від 24 червня 2020 року № 5-п.
Однак, як вже зазначалося, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2022 року, яке набрало законної сили визнано трудовий договір від 25 червня 2020 року між ТОВ «Агрі Постач Солюшн» та ОСОБА_1 неукладеним.
Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Крім того, відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 жодні записи щодо його працевлаштування у спірний період відсутні.
При цьому відповідь ГУ Пенсійного фонду України в Полтавській області № 16/46/541-21 від 04 березня 2021 року, що ОСОБА_1 з 25 червня 2020 року по 09 листопада 2020 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агрі Постач Солюшен» відповідно до поданої звітності, враховуючи зазначене вище, не свідчить про факт працевлаштування та отримання ОСОБА_1 заробітку (доходу).
Тоді як інших доказів на підтвердження того, що відповідач отримував заробітну плату позивачем не надано.
За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для повернення коштів у зв`язку з недоведеністю факту недобросовісної поведінки ОСОБА_1 , а саме неповідомлення позивача про працевлаштування.

Надаючи правову оцінку доводам наведеним в апеляційній скарзі щодо незадоволення відводу судді, колегія суддів звертає увагу на наступне.
 Згідно частини 1 статті 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина 4 статті 36 ЦПК України).
Як вбачається з доводів апеляційної скарги підставою для відводу судді позивач зазначав розгляд суддею Чувановою А.М. справи № 554/11516/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агрі Постач Солюшн» про визнання трудового договору неукладеним, незгоду з винесеним рішення та незалучення по даній справі до розгляду справи Полтавського обласного центру зайнятості.
Колегія суддів вважає, що наведені доводи є необґрунтованими та не свідчать про обставини, що можуть викликати об`єктивні сумніви в неупередженості та об`єктивності суддів при розгляді справи, оскільки зводиться до незгоди заявника з прийнятими суддею процесуальними рішеннями.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Полтавський обласний центр зайнятості в апеляційному порядку не оскаржував рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2022 року у справі № 554/11516/21, як особа права якої порушено.
Тоді як ряд доводів апеляційної скарги стосуються саме незгоди позивача з рішенням по справі № 554/11516/21.
Також колегія суддів звертає увагу на відсутність у матеріалах справи доказів нарахування відповідачу заробітної плати на які посилався позивач в апеляційній скарзі, а тому суд не вважає зазначену обставини доведеною.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного центру зайнятості - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 19 листопада 2024 року

Головуючий                         О.В. Чумак 

Судді                         Ю.В. Дряниця

                                                                       Л.І. Пилипчук