Справа № 307/2531/24

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2024                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/542/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Ціпле І. Ю. на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 21.06.2024.
Цією постановою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 286498 від 10.06.2024 та постанови судді від 21.06.2024 вбачається, що ОСОБА_2 09.06.2024 о 16 год на східній околиці населеного пункту Нижня Апша Тячівського району Закарпатської області, на відстані приблизно 600 метрів від лінії державного кордону, на напрямку 281 прикордонного знаку, під час проведення слідчих дій з пошуку правопорушників, причетних до незаконного переправлення осіб через державний кордон, був виявлений офіцером прикордонного оперативно – розшукового відділу капітаном ОСОБА_3 та інспектором прикордонної служби 2 категорії – дозиметристом 3 групи інспекторів прикордонної служби, які виконували свої обов`язки в прикордонному наряді «Прикордонний патруль», як особа, яка можливо причетна до організації незаконного переправлення осіб чоловічої статі через державний кордон України на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (пит. Б). Під час виявлення на неодноразову законну вимогу солдата ОСОБА_4 , який залучений до оперативно службової діяльності, пред`явити документи, які посвідчують особу відповів відмовою, тобто порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003, чим вчинив злісну непокору законним вимогам військовослужбовця Державної прикордонної служи України під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з державною охороною кордону, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

-2-

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Ціпле І. Ю. просить постанову судді від 21.06.2024 скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП. Зазначає, що ОСОБА_2 непричетний до вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Автор протоколу не надав жодних доказів, які би підтверджували факт здійснення ОСОБА_2 злісної непокори. Додані до протоколу докази не є належними та допустимими і не доводять вини ОСОБА_2 у злісній непокорі військовослужбовцю прикордонної служби. ОСОБА_2 безпідставно був зупинений працівниками поліції та прикордонної служби по місцю свого проживання, а також незаконно доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 , наслідком чого стало оскарження у порядку ст. 206 КПК України незаконного затримання ОСОБА_2 . Крім того, суд не допитав начальника ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_5 , натомість безпідставно взяв до уваги його письмові пояснення, скеровані до Тячівського районного суду Закарпатської області, що є неприпустимим. У протоколі не зазначено, які саме законні вимоги були висунуті працівниками ДПС та в чому полягала злісна непокора. 
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги,  ОСОБА_2  та його захисник-адвокат Ціпле І. Ю. на розгляд справи щодо  ОСОБА_2   не з`явилися, повідомлені за допомогою смс-повідомлення, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Ціпле І. Ю., що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
       Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
       Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
       
-3-

       Суд відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП є правильним, а зміст постанови в цій частині відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_2 цього адміністративного правопорушення.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 286498 від 10.06.2024 вбачається, що ОСОБА_2 09.06.2024 о 16 год на східній околиці населеного пункту Нижня Апша Тячівського району Закарпатської області, на відстані приблизно 600 метрів від лінії державного кордону, на напрямку 281 прикордонного знаку, під час проведення слідчих дій з пошуку правопорушників, причетних до незаконного переправлення осіб через державний кордон, був виявлений офіцером прикордонного оперативно – розшукового відділу капітаном ОСОБА_6 та інспектором прикордонної служби 2 категорії – дозиметристом 3 групи інспекторів прикордонної служби, які виконували свої обов`язки в прикордонному наряді «Прикордонний патруль», як особа, яка можливо причетна до організації незаконного переправлення осіб чоловічої статі через державний кордон України на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (пит. Б). Під час виявлення на неодноразову законну вимогу солдата ОСОБА_4 , який залучений до оперативно службової діяльності, пред`явити документи, які посвідчують особу відповів відмовою, тобто порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003, чим вчинив злісну непокору законним вимогам військовослужбовця Державної прикордонної служи України під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з державною охороною кордону, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.
       З протоколу також вбачається, що зміст протоколу ОСОБА_2 доведений, права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому роз`яснені, однак ОСОБА_2 відмовився від підпису протоколу та надання пояснень. При цьому, ОСОБА_2 не заявляв клопотань про забезпечення йому захисника.
       Вказані у протоколі обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 09.06.2024 (а. с. 2), протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 09.06.2024 (а. с. 3), який підписані ОСОБА_2 без зауважень, письмовими поясненнями начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), від прикордонного наряду «оператор комплексу спеціальних технічних засобів» ОСОБА_5 , доповіді про спрацювання фото-пастки від 01.06.2024, доповіді щодо виникнення обстановки від 09.06.2024, фотозвітом та іншими матеріалами справи 
       Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки сумнівів у їх достовірності чи порушень під час їх підготовки та збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП адміністративного правопорушення.
       Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 2 категорії – дозиметрист 3 групи інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ВПС Тячів (тип Б) ОСОБА_4 був упереджений під час затримання та складання відносно ОСОБА_2 протоколу 

-4-

про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
       У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість представників прикордонної служби, які затримали ОСОБА_2 за порушення ним вимог ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу», п. 8, 10 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, відтак склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, у результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_7 , у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано і до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
       Доводи апеляційної скарги про те, що наявні у матеріалах справи докази є недостатніми для підтвердження наявності у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, оскільки вважає, що такі спростовуються сукупністю вищенаведених доказів і є такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності.
Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_2 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: неодноразово повторювану законну вимогу інспектора Семанишина А. І. пред`явити документи, що посвідчують особу відкрито відмовився виконувати.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що прикордонник ОСОБА_4 склав відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення, в якому вказав на те, що злісна непокора вчинена відносно нього, апеляційний суд визнає такими, що не спростовують факту вчинення ОСОБА_2 злісної непокори законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: неодноразово повторювану законну вимогу інспектора Семанишина А. І. пред`явити документи, що посвідчують особу відкрито відмовився виконувати.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_2 вчинив злісну непокору саме щодо військовослужбовця під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, що свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 складено обґрунтовано та відповідно до вимог законодавства. Доказів, які б свідчили про протилежне, апеляційному суду не надано. Також апеляційний суд зазначає, що як нормами КУпАП, так і будь-якими іншими нормами законодавства не встановлено заборони на складення протоколу про адміністративне правопорушення посадовою особою, яка наділена правом на складення такого протоколу і щодо якої вчинено злісну непокору.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_2 під час затримання відмовився від надання будь-яких пояснень з приводу обставин, що мали місце, у тому числі не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі.
Як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, апеляційний суд не бере до уваги та відхиляє і доводи апеляційної скарги про 

-5-

те, що ОСОБА_2 безпідставно був зупинений працівниками поліції та прикордонної служби, а також незаконно доставлений до пункту прикордонної служби та в подальшому – до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Такими, що не свідчать про відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що до протоколу не додано доказів, які б підтверджували у діях ОСОБА_2 факту злісної непокори.
При цьому, апеляційний суд бере до уваги таке.
       Відповідно до ст. 185-10 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.
       Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.
       Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторюваних законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
       Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, оскільки наявними доказами безумовно підтверджується те, що на законні вимоги працівника прикордонної служби надати документи для перевірки з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму, ОСОБА_2 не реагував, у злісній формі проігнорував такі вимоги, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.
       На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
       Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_2 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 185 -10 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
       Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану апеляційна скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.
       Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених 

-6-

нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу захисника-адвоката Ціпле І. Ю. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 21.06.2024 щодо ОСОБА_8 ,- без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя