ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

11 жовтня 2024 року                                                                                
м. Чернівці
справа № 724/1227/23
провадження № 22-ц/822/827/24
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Одинака О. О. 
суддів: Половінкіної Н. Ю., Лисака І. Н.
секретар Тодоряк Г. Д.
заявник ОСОБА_1 
заінтересована особа ОСОБА_2 
апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 31 липня 2023 року в частині призначення опікуна
головуючий в суді першої інстанції суддя Єфтеньєв О. Г.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
В травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання його батька ОСОБА_2 недієздатним та призначення заявника його опікуном.
Посилався на те, що батько ОСОБА_2 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що пов`язано зі станом його здоров`я та хворобами. Батько хворіє на ЦАДЕ ІІ ст. змішаного генезу ацефаліями, атаксією, амнестичними розладами та судомним с-мз з помірно-частими нападами Іх ІІ ст. ІХС. 
Враховуючи викладене, просить суд, визнати батька ОСОБА_2 недієздатним та призначити його опікуном.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 31 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Визнано ОСОБА_2 недієздатним строком на два роки.
Встановлено над ОСОБА_2 опіку та призначено опікуном його сина ОСОБА_1 . 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить рішення суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням в частині що оскаржується норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вирішив питання щодо визнання ОСОБА_2 недієздатним та призначення опікуном його сина ОСОБА_1 , який є діючим військовослужбовцем, що прямо стосується прав та обов`язків Військової частини НОМЕР_1 , та є підставою для оскарження зазначеного рішення. 
При ухвалені рішення судом було порушено норми процесуального права в частині з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи. 
Суд першої інстанції, не залучав до участі у справі орган опіки та піклування, і в матеріалах справи відсутнє подання органу опіки та піклування про доцільність призначення заявника опікуном недієздатної особи, що є прямим порушенням норм права, що призвело до неправильного вирішення даної справи.
Вказує, на те що ОСОБА_1 проходить військову службу та його фактичне місце перебування закріплене за військовою частиною, тому вирішення питання щодо призначення його опікуном спрямоване на ухилення від виконання обов`язків військової служби.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
З акту обстеження матеріально–побутових умов фактичного місця проживання від 17 травня 2023 року, складеного Хотинською міською радою Чернівецької області, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований на АДРЕСА_1 , та проживає разом із сином ОСОБА_1 без реєстрації (а.с. 4-5).
Відповідно до висновку ЛКК №597 від 12 травня 2023 року ОСОБА_2 поставлений діагноз ЦАДЕ ІІ ст. змішаного генезу ацефаліями, атаксією, амнестичними розладами та судомним с-мз з помірно-частими нападами Іх ІІ ст. ІХС, внаслідок чого останній потребує постійного стороннього догляду (а.с. 10).
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №662 від 28 червня 2023 року ОСОБА_2 хворіє хронічним психічним захворюванням у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження ЦНС, виражений психоорганічний синдром, дементна форма (а.с. 26-27).
На момент подання заяви до суду ОСОБА_1 був мобілізований до Збройних Сил України. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16 червня 2022 року №10 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду стрільця-санітара 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти (а.с. 49).
31 липня 2024 року ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військової обов`язок та військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку із сімейними обставинами (а.с. 56).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Згідно частини 1 статті 19 СК України особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина 1 статті 300 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним вище вимогам закону, виходячи з наступного.
Щодо вирішення судом першої інстанції питання про права та обов`язки військової частини НОМЕР_1 
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина 2 статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України).
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду та перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку.
Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує, у тому числі відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина, держави.
Відповідно до частини 1 статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною 3 статті 18 ЦПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 351/592/18 вказано, що на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у його мотивувальній частині містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, або у його резолютивній частині суд зазначив про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 03 квітня 2024 року у справі № 916/4093/21.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 16 червня 2022 року №10 ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації та зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення на посаду стільця-санітара 2 стрілецького віділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти (а.с. 49).
31 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командування військової частини НОМЕР_2 , у якому просить звільнити його з військової службі на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку із сімейними обставинами (а.с. 56).
Відповідно статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема у зв`язку із сімейними обставинами.
Отже, в результаті ухвалення судового рішення про призначення ОСОБА_1 опікуном його батька ОСОБА_2 , суд вирішив питання щодо обов`язку військової частини звільнити заявника з військової служби та законного інтересу військової частини у проходженні ОСОБА_1 військової служби в умовах воєнного стану.
Щодо не залучення судом першої інстанції до участі у справі органу опіки та піклування
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
У частині 1 статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Відповідно до частини 1 статті 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина 1 статті 300 ЦПК України).
Суд, за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу (частина 2 статті 300 ЦПК України).
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
У частинах 2-5 статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Згідно статті 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.
У постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 29 березня 2021 року у справі № 184/858/19 (провадження № 61-13874св20), від 19 квітня 2021 року у справі № 755/12409/15-ц (провадження № 61-22566св19), від 28 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), викладено висновок, що відсутність подання та/або висновку органу опіки та піклування з приводу призначення фізичної особи опікуном унеможливлює вирішення судом вказаного питання, оскільки саме на орган опіки та піклування покладено обов`язок дослідження обставин щодо можливості особи виконувати обов`язки піклувальника чи опікуна.
Ураховуючи вищенаведених норм матеріального та процесуального права, не залучення органу опіки та піклування та відсутність у матеріалах справи подання та/або висновку відповідного органу щодо призначення ОСОБА_1 опікуном над батьком ОСОБА_2 , суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про задоволення вимог заявника, оскільки відсутність цього подання унеможливлює вирішення судом вказаного питання, так як саме орган опіки та піклування досліджує обставини щодо можливості особи виконувати обов`язки опікуна.
Отже, у зв`язку із відсутністю подання органу опіки та піклування, у районного суду не було підстав для призначення ОСОБА_1 опікуна.
З урахуванням викладеного, колегія суддів, приходить до висновку про те, що слід відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_2 .
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_2 ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права тому його слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні заяви про призначення заявника опікуном.
Щодо судових витрат
Відповідно до частини 2 статті 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.
Наведене правило є спеціальним під час визначення того, чи повинен заявник під час звернення до суду з такими заявами сплачувати судовий збір.
За загальними правилами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що викладене у частині 2 статті 299 ЦПК України правило потребує свого системного тлумачення. Це викликане тим, що, з одного боку, за визначенням до складу судових витрат входить за частиною 1 статті 133 ЦПК України і судовий збір, з іншого - у справах про визнання особи недієздатною покладаються на рахунок держави саме судові витрати, пов`язані з провадженням у справі, коли перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи закріплений у частині 3 статті 133 ЦПК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) зазначила, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.
Враховуючи, що частина 2 статті 299 ЦПК України містить правило, що судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави, тобто, заявник звільнений від сплати судового збору за подання заяви про визнання особи недієздатною, оскільки судовий збір є складовою судових витрат. Відмінне від наведеного розуміння частини 2 статті 299 ЦПК України призведе до порушення права заявника на доступ до правосуддя, доступ до суду, що є неприпустимим. 
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 637/909/21.
Виходячи з наведеного, колегія суддів, дійшла висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 31 липня 2024 року в частині призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 скасувати.
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_2 відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 11 жовтня 2024 року.

Головуючий                                                Олександр ОДИНАК

Судді:                                                        Наталія ПОЛОВІНКІНА

Ігор ЛИСАК