ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

26 листопада 2024 року                                                                                   Справа № 918/82/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Мельник О.В. 

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 

на рішення Господарського суду Рівненської області від 02.07.2024
(ухвалене о 14:58 год. у м. Рівному, повний текст складено 02.07.2024)

у справі № 918/82/24 (суддя Романюк Р.В.)

за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненського району 

до відповідачів:
1) ОСОБА_1 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" 

про витребування земельної ділянки

за участю представників:
від Здолбунівської міської ради Рівненського району - не з`явився; 
від ОСОБА_1 - Януль-Сидорчук Х.В.; 
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" - не з`явився; 
прокурор - Ковальчук І.Л.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненського району звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп", в якому просив витребувати з володіння ОСОБА_1 та ТОВ "Акріс Агро Груп" у комунальну власність на користь Здолбунівської міської територіальної громади в особі Здолбунівської міської ради земельну ділянку площею 2,8438 га, кадастровий номер 5622682800:00:001:0330 (реєстраційний номер: 1219479456226).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 17-890/16-17-СГ від 23.03.2017 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), як члену фермерського господарства ім. Шевченка, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 , на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області; припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8438 га громадянину ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства, що посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії РВ № 00031, виданого відповідно до рішення Здолбунівської районної Ради народних депутатів Здолбунівського району Рівненської області від 22.04.1998 № 159, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 29.04.1998 за № 21, на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області; передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,8438 га (кадастровий номер 5622682800:00:001:0330) для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), як члену фермерського господарства ім. Шевченка, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області.
Прокурор зазначає, що ОСОБА_1 будучи членом ФГ ім. Шевченка, який не є засновником ФГ ім. Шевченка та не передавав земельну ділянку до цього господарства, безоплатно отримав у власність земельну ділянку площею 2,8438 га (кадастровий номер 5622682800:00:001:0330), яка перебувала у користуванні фермерського господарства. При цьому, надання такої ділянки для ведення фермерського господарства відбувалося на загальних підставах, проте із земель, що вже перебували у користуванні фермерського господарства. У подальшому, ОСОБА_1 . фермерську діяльність не здійснював, земельну ділянку передав в оренду для сільськогосподарських потреб юридичним особам – ТОВ "Акріс Агро" та ТОВ "Акріс Агро Груп".
Прокурор вказує, що метою отримання спірної земельної ділянки було не створення та ведення фермерського господарства відповідачем одноосібно або з членами родини, а отримання її безкоштовно, за пільговою процедурою поза конкурсом, без проведення земельних торгів. Відтак, за твердженням прокурора, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 5622682800:00:001:0330 площею 2,8438 га, яка незаконно вибула з власності держави, підлягає витребуванню у комунальну власність Здолбунівської міської територіальної громади в особі Здолбунівської міської ради.

Господарський суд Рівненської області рішенням від 02.07.2024 у справі № 918/82/24 позов задовольнив. Витребував з володіння ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" у комунальну власність на користь Здолбунівської міської територіальної громади в особі Здолбунівської міської ради земельну ділянку площею 2,8438 га, кадастровий номер 5622682800:00:001:0330 (реєстраційний номер: 1219479456226). Стягнув з ОСОБА_1 на користь Рівненської обласної прокуратури 3 028 грн витрат по сплаті судового збору. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" на користь Рівненської обласної прокуратури 3 028 грн витрат по сплаті судового збору.
Ухвалюючи вказане рішення суд вказав, що процедура передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не була дотримана, а тому суд виснував про неправомірність набуття ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки та неправомірність її передачі у користування ТОВ "Акріс Агро Груп".
Суд вказав, що у цьому випадку, з огляду на недобросовісність поведінки у спірних правовідносинах відповідачів, втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння спірною ділянкою та її повернення у володіння власника будуть пропорційними легітимній меті і, враховуючи встановлені обставини справи, не становитимуть для відповідача - ОСОБА_1 надмірного тягаря.
Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 387 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 116, 118 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 3, 5, 7, 8, 12, 13 Закону України "Про фермерське господарство".
Також, суд надав оцінку дотримання прокурором порядку, встановленого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".
Крім того, суд з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 відхилив посилання відповідачів щодо непідсудності цього спору господарському суду.
Щодо клопотання відповідачів про застосування позовної давності, суд взяв до уваги, що початок її перебігу слід брати від дати державної реєстрації спірної земельної ділянки за ОСОБА_1 (05.04.2017) та вказав, що цей строк мав закінчитися 04.04.2020.
При цьому, взявши до уваги запроваджений у березні 2020 році карантин та подальшу масштабну збройну агресію російської федерації проти України, продовження позовної давності та її зупинення у зв`язку із наведеними обставинами, суд вказав, що позовна давність не була пропущена прокурором та на день ухвалення рішення судом не сплинула.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Рівненської області від 02.07.2024 у справі № 918/82/24 скасувати, закрити провадження у справі та повернути позовну заяву прокурору. У випадку розгляду справи по суті просить в позові відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована таким. 
В позовній заяві прокурора не обґрунтовано необхідність звернення до суду в інтересах держави, необхідність захисту цих інтересів, підстави для звернення до суду. Орган місцевого самоврядування (Здолбунівська міська рада) цілком спроможний захистити права та інтереси громади самостійно. Для цього в громади є матеріальний (бюджет) потенціал, юридичний і земельний супровід (юридичний та земельний відділи).
Справа не підлягала розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки вона не відноситься до спорів щодо права власності, реєстрації права власності, визнання недійсними актів, стороною яких є фізична особа і у ній стороною спору є фізична особа – ОСОБА_1 .
Земельна ділянка площею 45,5 га була надана в користування ОСОБА_2 , який в свою чергу передав в користування Фермерському господарству імені Шевченка ще в 1998 році.
ОСОБА_1 , як громадянин України та член вказаного фермерського господарства, мав право на безоплатну приватизацію частини цієї ділянки нарівні із іншими громадянами України та як член господарства.
Аналогічний порядок приватизації земельних ділянок застосовувався щодо земель колективних та інших сільськогосподарських підприємств.
Та обставина, що земельна ділянка перебувала у користуванні ОСОБА_2 та ФГ ім.Шевченка не перешкоджала її приватизації в загальному порядку, встановленому нормами земельного законодавства. ФГ ім. Шевченка в цілому та ОСОБА_2 , зокрема, дали згоду на припинення права власності .
Висновки суду про незаконність безоплатної приватизації земельної ділянки, так як її приватизація мала провадитися на конкурентних засадах, шляхом купівлі не ґрунтується на нормах матеріального права, фактичних обставинах справи. Будь-яких перешкод для безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення фермерського господарства не було. 
Приватизація земельної ділянки відбулася з відома органу місцевого самоврядування – Копитківської сільської ради, правонаступником якої є Здолбунівська міська рада, в інтересах якої пред`явлено позов прокурором.
Подання позову прокурором містить ознаки непропорційного втручання у право на мирне володіння майном.
Безпідставними є висновки суду щодо дотримання прокурором позовної давності, оскільки у прокурора були усі можливості дізнатися про порушення інтересів держави 16.03.2015. Між тим, позов пред`явлено 19.01.2024.
За наведеного скаржник вважає оскаржене рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що доводи викладені у апеляційній скарзі ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та не містять правових підстав для її задоволення зважаючи на таке.
Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності у прокурора підстав для звернення до суду в інтересах Здолбунівської міської ради є необґрунтованими та безпідставними.
Спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верхового Суду від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19.
Справа № 918/82/24 за предметною юрисдикцією та територіальною підсудністю підлягає розгляду в Господарському суді Рівненської області, а відтак підстави для закриття її провадження в суду апеляційної інстанції відсутні.
Земельну ділянку з кадастровим номером 5622682800:00:001:0330 ОСОБА_1 надано всупереч вимогам земельного законодавства та Закону України "Про фермерське господарство", а відтак наявні підстави для її витребування на користь держави
Метою отримання ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки було не створення та ведення фермерського господарства, а одержання її безкоштовно, за пільговою процедурою, для задоволення особистих потреб.
З огляду на недобросовісність поведінки у спірних правовідносинах відповідачів, втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння спірною ділянкою та її повернення у володіння власника будуть пропорційними зазначеній легітимній меті.
Беручи до уваги набуття ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення фермерського господарства, безоплатно, не створення у подальшому ним фермерського господарства, відсутності доказів обробітку земельної ділянки (витрачання власних, трудових, фінансових ресурсів тощо) та передачу її в оренду юридичним особам, витребування її з власності ОСОБА_1 не становитимуть для нього надмірного тягаря.
Враховуючи, що перебіг позовної давності у цій справі продовжувався та зупинявся у зв`язку із введенням карантину та воєнного стану, відтак на час розгляду справи позовна давність не спливла, а тому підстави для її застосування відсутні. Тому безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом строків позовної давності.
Разом з тим, доводи, наведені в апеляційної скарзі, зводяться лише до незгоди скаржника із судовим рішенням та необхідністю переоцінки доказів у справі.
За наведеного просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції - без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" подало суду апеляційної інстанції відзив, в якому вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, з таких підстав.
Витребування з власності фізичної особи земельної ділянки, яка набута у власність на підставі рішення органу державної влади, за відсутності будь-якої неправомірної поведінки такої особи є непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном.
З огляду на те, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області видано у березні 2017 року, а відповідачем – фізичною особою право власності на земельну ділянку зареєстроване у квітня 2017 році, то з цього часу слід обраховувати позовну давність. На момент звернення прокурора до суду минуло майже 7 років від дати набуття права власності на земельну ділянку, що свідчить про сплив позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
В обґрунтування підсудності справи господарському суду, прокурор в позові посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №922/1830/19, в п. 6.67 якої вказано, - з метою забезпечення єдності та сталості судової практики Велика Палата Верховного Суду зазначає, що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.
В справі № 918/82/24 предметом позову є правомірність приватизації земельних ділянок (право власності, а не право користування). Підставою позову – порушення ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство", порушення порядку приватизації земельних ділянок членами фермерських господарств.
Таким чином справа № 918/82/24 відрізняється змістом правовідносин, предметом та підставами позову від справи, на яку посилається прокурор № 922/1830/19, а тому висновки викладені в останній щодо підсудності справи не можуть бути застосовані до справи №918/82/24.
Тому, ТОВ "Акріс Агро Груп" вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Позивач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

Від представника скаржника адвоката Януль-Сидорчук Х.В. 26.11.2024 на електронну адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії ухвали Верховного Суду від 21.11.2024 у справі № 918/1319/23.
Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку про повернення його без розгляду з огляду на таке.
Статтею 42 ГПК України передбачені права та обов`язки учасників справи, зокрема ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, а також виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частинами 5 та 6 ст. 42 ГКП України встановлено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до абз. 1 ч. 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.
Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.
В такий спосіб надсилання процесуальних документів до суду в електронному вигляді передбачає використання сервісу "Електронний суд", розміщеного за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису.
Водночас представник ОСОБА_1 - адвокат Януль-Сидорчук Х.В. звернулась до суду апеляційної інстанції з вищевказаним клопотанням, яке підписане за допомогою електронного цифрового підпису, через електронну адресу суду. До нього додано роздруківку результату перевірки електронного цифрового підпису, проте такий підпис вчинено без використання підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" та "Електронний кабінет".
Отже, представником ОСОБА_1 - адвокатом Януль-Сидорчук Х.В., при обранні можливості подання документу до суду в електронному вигляді не було дотримано вимог щодо форми заяви та порядку її подання.
Статтею 170 ГПК України передбачені загальні вимоги до форми і змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 170 ГПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву, клопотання або заперечення, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для такої фізичної особи), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
Відповідно до частини 2 вказаної норми письмова заява, клопотання чи заперечення підписується заявником або його представником.
Частиною 4 статті 170 ГПК України встановлено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини 1 або 2 цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Суд повертає письмову заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду також у разі, якщо її подано особою, яка відповідно до частини 6 статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.
Враховуючи те, що клопотання подано представником ОСОБА_1 – адвокатом Януль-Сидорчук Х.В. не з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, таке клопотання не може вважатися таким, що підписано у встановленому законом порядку.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Януль-Сидорчук Х.В. про долучення до матеріалів справи копії ухвали Верховного Суду від 21.11.2024 у справі № 918/1319/23 підлягає поверненню без розгляду на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК України.
При цьому, суд враховує, надходження такого клопотання на електронну адресу суду, у зв`язку із чим фізичне повернення такого клопотання не відбувається.

В судових засіданнях суду апеляційної інстанції 30.09.2024, 15.10.2024, 26.11.2024 представник скаржника підтримала позицію, викладену в апеляційній скарзі. Вважає, що оскаржене рішення є незаконним та необґрунтованим. Просила рішення Господарського суду Рівненської області від 02.07.2024 у справі № 918/82/24 скасувати та закрити провадження у справі або, у випадку розгляду по суті, відмовити у позові.
Прокурор в судових засіданнях 27.08.2024, 30.09.2024, 15.10.2024 та 26.11.2024 заперечила проти доводів скаржника, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Просила оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням вимог законодавства, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" в судовому засіданні 27.08.2024 підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.
В судове засідання 26.11.2024 представники Здолбунівської міської ради Рівненського району та ТОВ "Акріс Агро Груп" не з`явилися.
Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що позивач та ТОВ "Акріс Агро Груп" були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать довідки про доставку електронних листів (т. 2, а. с. 120, 121 на звороті), а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе завершувати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників Здолбунівської міської ради Рівненського району та ТОВ "Акріс Агро Груп".

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення прокурора, представників відповідачів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення скасувати та закрити провадження у справі, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею, серії РВ № 00031, виданого 29.04.1998 на підставі рішення Здолбунівської районної Ради народних депутатів Здолбунівською району Рівненської області від 22.04.1998 за № 159, зі змінами в землекористуванні, внесеними рішенням Здолбунівської районної ради від 20.09.2000 № 166 (ділянка 2-3 площею 2,28 га), ОСОБА_2 , який мешкає у селі Копитків, надано у постійне користування земельну ділянку площею 45,5 га в межах згідно з планом, для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Копитківської сільської ради (т. 1, а. с. 65-67).
В подальшому, ОСОБА_2 створив Фермерське господарство ім. Шевченка, яке зареєстроване як юридична особа 17.03.1998 та внесено відомості до Єдиного державного реєстру за № 15961200000000439 (т. 1, а. с. 33-40).
Рішенням засновника ФГ ім. Шевченка В. Атаманюка № 15 від 12.02.2015 вирішено: ввести в число членів господарства: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_1 , ОСОБА_17 ; внести зміни в установчі документи шляхом викладення їх в новій редакції та провести державну реєстрацію відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців" (т. 1, а. с. 23).
Відповідно до п. 1.5. Статуту ФГ ім. Шевченка (викладеного в новій редакції; т. 1, а. с. 24-32), затвердженого рішенням засновника ФГ ім. Шевченка від 15.02.2015 № 15, членами господарства є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_1 , ОСОБА_17 .
Як зазначає прокурор, відповідно до заяви від 26.02.2015, посвідченої приватним нотаріусом Чайковською А.О. та зареєстрованої у реєстрі за № 82, ОСОБА_2 , як землекористувач, висловив свою згоду на вилучення земельної ділянки площею 47,78 га, що знаходиться на території Копитківської сільської ради і перебуває у його постійному користуванні відповідно до Державного акту на право постійного користування землею РВ №00031 (з додатком) та не заперечив щодо її відведення членам ФГ ім. Шевченка.
Прокурор посилається, що у подальшому, до Головного управління Держземагенства у Рівненській області від 16 членів ФГ ім. Шевченка (вт. ч. і від ОСОБА_1 ), які не є засновниками ФГ ім. Шевченка та не передавали земельні ділянки до цього господарства, як його учасники, та фактично стали його членами лише 12.02.2015, надійшла заява про передачу їм безоплатно у власність земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) із земель, що перебувають у постійному користуванні, згідно Державного акту серії РВ № 00031 та додатку до нього. Заява 27.02.2015 зареєстрована в управлінні за вх. № 468/0/17-1.
Наказом Головного управлінням Держземагенства у Рівненській області № 17-254/16-15-СГ від 16.03.2015 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" надано дозвіл громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області (т. 1, а. с. 41).
Протоколом зборів членів ФГ ім. Шевченка Здолбунівського району від 01.08.2016 в присутності голови ОСОБА_2 та 16 членів господарства вирішено провести поділ земель сільськогосподарських угідь (рілля) ФГ ім. Шевченка, площею 45,5011 га на 16 земельних часток (паїв), порівну по 2,8438 га, що буде меншим за середню земельну частку (пай) КСП ім. Шевченка на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району (т. 1, а. с. 42). 
Протоколом зборів членів ФГ ім. Шевченка Здолбунівського району від 28.08.2016 в присутності голови ОСОБА_2 та 16 членів господарства вирішено: погодити Проект організації земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні гр. ОСОБА_2 на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району на земельні частки (паї), загальною площею 45,5011 га; встановити фактичний розподіл земельних часток (паїв), зокрема, ділянки № 15 земельна частка (пай) ОСОБА_1 , площею 2,8438 га, що становить 85,82 % до величини паю; погодитись на зменшення площ земельних часток (паїв) так як в постійному користуванні гр. ОСОБА_2 перебувало 45,5011 га (т. 1, а. с. 43-44).
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 17-894/16-17-СГ від 23.03.2017 "Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність": затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), як члену фермерського господарства ім. Шевченка, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 , на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області; припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8438 га громадянину ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства, що посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії РВ № 00031 виданого відповідно до рішення Здолбунівської районної Ради народних депутатів Здолбунівського району Рівненської області від 22.04.1998 № 159, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 29.04.1998 за № 21, на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області; передано у власність громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,8438 гектара (кадастровий номер 5622682800:00:001:0330) для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), як члену фермерського господарства ім. Шевченка, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області (т. 1, а. с. 45-46).
Згідно із інформаційною довідкою № 362358519 від 18.01.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 04.04.2017 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5622682800:00:001:0330, площею 2,8438 га для ведення фермерського господарства, номер відомостей про речове право: 19874561 (т. 1, а. с. 47-50).
ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,8438 га передано в оренду (дата реєстрації - 20.07.2018) ТОВ "Акріс Агро" згідно договору оренди землі від 20.07.2018, строком дії – 7 років (номер запису про інше речове право: 27154915, інше речове право припинено – 14.12.2020) (т. 1, а. с. 51-53).
Пізніше, ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,8438 га передано в оренду (дата реєстрації - 14.12.2020) ТОВ "Акріс Агро Груп" згідно договору оренди землі від 22.10.2020 (номер запису про інше речове право: 39804516).
За змістом п. 1 та п. 2 Договору оренди землі від 22.10.2020 (т. 1, а. с. 54-58), укладеного між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ТОВ "Акріс Агро Груп" (Орендар), орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться у межах Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,8438 гектарів, в т. ч. ріллі 2,8438 гектарів, кадастровий номер 5622682800:00:001:0330.
Згідно п. 7 Договору оренди землі від 22.10.2020, договір укладено на 7 (сім) років з дати укладення цього договору. 
По закінченню строку дії договору орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Крім того, договір підлягає автоматичному продовженню у порядку, визначеному законодавством та договором (п. 7.1. Договору оренди землі від 22.10.2020).
Прокурор вважаючи, що при отриманні ОСОБА_1 спірної земельної ділянки у власність було порушено норми законодавства, звернувся до суду, в порядку господарського судочинства, із віндикаційним позовом.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За приписами ч. 1 ст. 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Згідно зі статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Отже, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає положенням ст. 4 ГПК України, а правовідносини, щодо яких виник спір, мають господарський характер.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК України).
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6); вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (пункт 13); інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункт 15).
У спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб-підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання.
Разом з тим за змістом частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна із сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
В той же час, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18).
Справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на землю, реєстрації або обліку прав на землю, яка (права на яку) є предметом спору, сторонами яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші - за правилами цивільного судочинства. Визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.04.2023 у справі № 915/390/22.
Предметом позову у справі є вимоги керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненського району до ОСОБА_1 (власника земельної ділянки) та ТОВ "Акріс Агро Груп" (орендаря земельної ділянки) про витребування земельної ділянки площею 2,8438 га, кадастровий номер 5622682800:00:001:0330 в порядку ст. ст. 387, 388 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
Статтями 25, 26 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Суд зауважує, що склад відповідачів визначається прокурором самостійно в кожному конкретному випадку залежно від характеру спірних правовідносин, змісту порушених прав та інтересів держави, суб`єктів, які мають здійснювати захист цих прав та інтересів у відповідній сфері, обраного прокурором способу захисту останніх, який повинен бути ефективним та спрямованим на повне поновлення порушеного або оспорюваного права (тобто не має потребувати додаткового звернення з іншими вимогами до учасників спірних правовідносин) тощо.
У пункті 147 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц викладено висновок Великої Палати Верховного Суду про те, що належним відповідачем за позовом про витребування від особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Наведений висновок цілком узгоджується з викладеним у пункті 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 918/119/21 (предмет позову керівника Дубенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації - розірвання договору оренди та витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення в її орендаря) висновком щодо необхідності чіткого розмежування позовів власника про витребування майна з володіння іншої особи і про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, а саме про те, що власник, який передав земельну ділянку в оренду, не втрачає володіння нею, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не з`являються відомості про державну реєстрацію права власності на цю ділянку за іншим суб`єктом. Державна реєстрація права оренди нерухомості, а тим більше надання її власником у користування (найм) без такої реєстрації чи самовільне зайняття відповідного майна не змінює його володільця. Ним залишається той, за ким зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості. Державна реєстрація права оренди такого об`єкта, надання його в користування без вчинення відповідної реєстраційної дії чи зайняття без дозволу власника зумовлюють появу опосередкованого володіння та відповідного тимчасового володільця (орендаря, наймача, користувача), що не виводить власника з безпосереднього володіння цим майном.
У цій справі керівник Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненського району звернувся до суду із позовом до ТОВ "Акріс Агро Груп" та ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки площею 2,8438 га, кадастровий номер 5622682800:00:001:0330.
В пунктах 4.4– 4.11 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.04.2023 у справі № 915/390/22 (предмет позову в. о. керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Березнегуватської селищної ради Баштанського району Миколаївської області – витребування на користь органу місцевого самоврядування земельної ділянки від Фермерського господарства "Орбіта", яке її орендарем на підставі укладеного з ОСОБА_18 (третьою особою-2) договору оренди землі від 27.01.2021), тобто зі спору, що виник з подібних правовідносин оренди берегозахисної споруди, сформульовано такі правові висновки щодо застосування положень статті 19 ЦПК України та статей 4, 20, 45 ГПК України:
"4.4. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
4.5. При цьому визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
4.6. Водночас за змістом частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
4.7. Отже, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на землю, реєстрації або обліку прав на землю, яка (права на яку) є предметом спору, сторонами яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші – за правилами цивільного судочинства.
4.8. Визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі.
4.9. Як вбачається з встановлених судами обставин справи, власником земельної ділянки, про витребування якої прокурором заявлено позов, є фізична особа ( ОСОБА_18 ), а земельну ділянку йому надано у власність для ведення особистого селянського господарства.
4.10. У разі ж задоволення позову прокурора та витребування у ФГ "Орбіта" на користь держави в особі Ради земельної ділянки фізична особа ( ОСОБА_18 ) позбудеться на підставі судового рішення права власності на земельну ділянку.
4.11. Саме із цих підстав дана справа не належить до юрисдикції господарських судів відповідно до пункту 6 частини 1 статті 20 ГПК та має бути розглянута за правилами цивільного судочинства".
Водночас у пунктах 8.5– 8.7, 9.5 і 11.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 (предмет позову заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 – визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Харківській області від 04.05.2016 № 3620-СГ "Про передачу земельної ділянки у власність"; зобов`язання фізичної особи ОСОБА_19 повернути державі земельну ділянку), яка розглядалася в порядку цивільного судочинства, викладено такі правові висновки: 
1) для реалізації права на приватизацію землі, визначеного статтею 32 ЗК України та статтею 13 Закону України "Про фермерське господарство", фізична особа — майбутній засновник фермерського господарства повинен попередньо отримати земельну ділянку в користування для створення фермерського господарства. Якщо особа увійшла до складу членів фермерського господарства після його створення, тобто не отримавши для такого створення земельної ділянки, то вона не має права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, яка перебуває у користуванні цього фермерського господарства. Для отримання земельної ділянки у власність вона має звертатися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в загальному порядку, визначеному статтями 116, 118 ЗК України. Земельна ділянка, що перебуває у користуванні фермерського господарства, може бути передана у власність фізичній особі — члену цього господарства, лише після припинення прав останнього на таку ділянку;
2) член фермерського господарства, який отримав земельну ділянку у користування для створення фермерського господарства і раніше не набув права на земельну частку (пай), може цю (отриману ним) земельну ділянку приватизувати у розмірі земельної частки (паю). Якщо ж член фермерського господарства не отримував у користування земельну ділянку для його створення, а лише увійшов до складу членів цього господарства, він має право отримати у власність земельну ділянку у передбаченому законом розмірі, проте в загальному порядку, зокрема із земель, які не перебувають у власності чи користуванні фермерського господарства;
3) у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.
Ухвалюючи постанову від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, якою, зокрема, постанову Харківського апеляційного суду від 10.11.2020 в частині зобов`язання ОСОБА_19 повернути у відання держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку площею 4,6902 га (кадастровий номер 6324681000:02:001:1071) змінено шляхом витребування вказаної земельної ділянки з володіння ОСОБА_19 на користь держави, Велика Палата Верховного Суду виходила із тих встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин, що ОСОБА_19 , який є членом Фермерського господарства "Олта-А", проте не передавав земельну ділянку до цього господарства як засновник, оскільки після передачі йому у власність спірної земельної ділянки та державної реєстрації права власності на неї фермерську діяльність не здійснював, передавши земельну ділянку в оренду фізичній особі-підприємцю Бочарову С. Ю. 
Прокурор, обґрунтовуючи віднесення розгляду цієї справи до юрисдикції господарських судів, посилається на правові висновки Великої Палата Верховного Суду у справі № 922/1830/19, яка дійшла висновку про необхідність відступити від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі 619/1680/17-ц, від 03.04.2019 у справі № 621/2501/18, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, від 12.05.2020 у справі № 357/1180/17, стосовно належності до цивільної юрисдикції спорів про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.
При цьому, у справі № 922/1830/19 прокурор звернувся з позовом до ГУ Держгеокадастру у Харківській області, Фізичної особи, ФГ "Скосогорівка" про (зокрема):
- визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держземагенства у Харківській області від 16.09.2014 № 2215-СГ "Про надання в оренду земельних ділянок" Фізичній особі;
- визнання недійсним договору оренди землі від 29.12.2014, укладеного між ГУ Держземагенства у Харківській області та Фізичною особою щодо оренди земельної ділянки площею 65,7339 га, в тому числі: земельна ділянка площею 9,1973 га кадастровий номер 6320886500:02:001:0375, земельна ділянка площею 16,5371 га кадастровий номер 6320886500:02:001:0376, земельна ділянка площею 39,9995 га кадастровий номер 6320888100:02:001:0096;
- визнання недійсним договору суборенди землі від 05.02.2016, укладеного між Фізичною особою та ФГ "Скосогорівка" щодо суборенди земельних ділянок площею 65,7339 га, у тому числі: земельна ділянка площею 9,1973 га кадастровий номер 6320886500:02:001:0375, земельна ділянка площею 16,5371 га кадастровий номер 6320886500:02:001:0376, земельна ділянка площею 39,9995 га кадастровий номер 6320888100:02:001:0096;
- скасування рішення про державну реєстрацію від 31.12.2014 № 18503870, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право оренди від 31.12.2014 № 8328736 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку (кадастровий номер 6320886500:02:001:0375) за Фізичною особою; рішення про державну реєстрацію від 31.12.2014 №18504611, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право оренди № 8329049 від 31.12.2014 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку (кадастровий номер 6320886500:02:001:0376) за Фізичною особою; рішення про державну реєстрацію від 31.12.2014 № 18502807, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право оренди № 8328159 від 31.12.2014 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку (кадастровий номер 6320888100:02:001:0096) за Фізичною особою;
- скасування рішення про державну реєстрацію від 09.02.2016 № 28151672, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право суборенди №13178167 від 05.12.2016 про реєстрацію права суборенди на земельну ділянку (кадастровий номер 6320886500:02:001:0375) за ФГ "Скосогорівка"; рішення про державну реєстрацію від 09.02.2016 № 28150465, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право суборенди № 13177487 від 05.02.2016 про реєстрацію права суборенди на земельну ділянку (кадастровий номер 6320886500:02:001:0376) за ФГ "Скосогорівка"; рішення про державну реєстрацію від 09.02.2016 № 28151864, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право суборенди № 13178714 від 05.02.2016 про реєстрацію права суборенди на земельну ділянку (кадастровий номер 6320888100:02:001:0096) за ФГ "Скосогорівка";
- зобов`язання Фізичну особу повернути державі земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 65,7339 га, у тому числі: земельну ділянку площею 9,1973 га кадастровий номер 6320886500:02:001:0375, земельну ділянку площею 16,5371 га кадастровий номер 6320886500:02:001:0376, земельну ділянку площею 39,9995 га, кадастровий номер 6320888100:02:001:0096.
Прокурор зазначив, що для здійснення підприємницької діяльності та ведення фермерського господарства в користування Фізичній особі на підставі розпоряджень голови Богодухівської районної державної адміністрації вже виділялись земельні ділянки за рахунок земель державної власності, що підтверджується договорами оренди від 11.10.2012, укладеними нею та заступником голови Богодухівської районної державної адміністрації, відповідно до яких фізичній особі надані в оренду для ведення фермерського господарства земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення строком на 25 років. Тому Фізична особа фактично отримала землю не для створення нового фермерського господарства, а для існування наявної юридичної особи, тобто іншої підприємницької діяльності, а земельні ділянки отримала на позаконкурсній основі в абсолютно необґрунтованих розмірах у порушення норм статей 7, 12 Закону України "Про фермерське господарство", статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України.
Апеляційний господарський суд бере до уваги, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи (постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16; від 25.04.2018 у справі № 925/3/17; від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 ; від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц; від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц; від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц і № 522/2110/15-ц; від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц). Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
Як вбачається із встановлених судом апеляційної інстанції обставин у цій господарській справі № 918/82/23, власником спірної земельної ділянки, про витребування якої прокурором заявлено позов, є фізична особа – ОСОБА_1 , який, будучи лише членом ФГ "ім. Шевченка", а не засновником вказаного фермерського господарства, який не передавав земельну ділянку до цього господарства, однак безоплатно отримав у власність спірну земельну ділянку, яка вже перебувала у постійному користуванні ФГ "ім. Шевченка". 
При цьому надання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки саме для ведення фермерського господарства відбувалося на загальних підставах (ст. 118 ЗК України), проте із земель, що вже перебували у користуванні ФГ "ім. Шевченка".
В той же час, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 . фермерську діяльність на спірній земельній ділянці не здійснює, а передав її в оренду для сільськогосподарських потреб ТОВ "Акріс Агро Груп", що підтверджується укладеним договором оренди землі від 22.10.2020 зі строком дії останнього на 7 років (т. 1, а. с. 53-57).
Отже, враховуючи викладене, правовідносини у цій справі № 918/82/24 є подібними саме зі справою № 633/408/18, а не зі справою № 922/1830/19 (на яку посилається прокурор та взяв до уваги суд першої інстанції), оскільки ГУ Держгеокадастру у Рівненській області на підставі наказу від 23.03.2017 № 17-888/16-17-СГ передало безоплатно у власність ОСОБА_3 як члену (не засновнику) ФГ "Ім. Шевченка" спірну земельну ділянку для ведення фермерського господарства, яку відповідач ( ОСОБА_1 ) не отримував у користування для створення фермерського господарства, проте передав її в оренду ТОВ "Акріс Агро Груп", яке наразі користується нею на підставі договору оренди землі від 22.10.2020 (зі строком дії 7 років).
В той час, у справі № 922/1830/19 предметом позову є оскарження рішення про надання в оренду (в користування) земельних ділянок фізичній особі для ведення фермерського господарства, договору оренди та суборенди земельної ділянки. Підставою позову є те, що вказаній фізичній особі вже надавались земельні ділянки в користування для ведення фермерського господарства, а тому повторне їх надання по такій же процедурі не відповідає вимогам закону, так як повинно здійснюватися у загальному порядку - на конкурентних засадах.
Крім того суд вказує, що в обґрунтування поданого в цій справі позову, прокурор також послався на постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №633/408/18 та від 30.08.2023 у справі №633/409/18 (справи розглянуті саме в порядку цивільного судочинства, судами загальної юрисдикції), предметом розгляду яких було витребування саме приватизованих членами фермерського господарства земельних ділянок, а підстава позову порушення ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство".
Також, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Оскільки на час звернення з цим віндикаційним позовом про витребування земельної ділянки з незаконного володіння належним відповідачем є фізична особа ( ОСОБА_1 ), за якою 03.04.2017 зареєстровано право приватної власності на спірну земельну ділянку, а не її орендар (ТОВ "Акріс Агро Груп"), то апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо закриття провадження у справі № 918/82/24 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України в зв`язку з належністю цього спору до цивільної юрисдикції.
Вказане узгоджується зі висновками Великої Палати Верховного Суду та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.06.2023 у справі №  633/408/18 та від 28.04.2023 у справі №915/390/22 відповідно.
Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що Верховний Суд в ухвалі від 21.11.2024 у справі № 918/1319/23 за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" та ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки (абсолютно подібній справі, яка відрізняється лише одним із відповідачів та земельною ділянкою, котра витребовується із власності фізичної особи) погодився із висновками колегії суддів Північно-західного апеляційного господарського суду про віднесення аналогічного спору до цивільної юрисдикції.
Згідно з ч. 2 ст. 231 ГПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
Суд апеляційної інстанції роз`яснює прокурору, що з цим позовом слід звернутися в суд загальної юрисдикції, з врахуванням правил підсудності, визначених ЦПК України.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вказує, що місцевим господарським судом були порушені норми процесуального права при ухвалені оскаржуваного рішення.
Підставою для скасування судового рішення є порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково.
Ураховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Рівненської області від 02.07.2024 у справі № 918/82/24 слід скасувати та закрити провадження у справі.
Керуючись статтями 231, 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 02.07.2024 у справі № 918/82/24 скасувати.
Провадження у справі № 918/82/24 закрити.
3. Роз`яснити прокурору, що ця справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства та про його право протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до Північно-західного апеляційного господарського суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
5. Постанова підписана всім складом суду з окремою думкою судді Бучинської Г.Б.

Повний текст постанови складений "27" листопада 2024 р.

Головуючий  суддя                                                                      Петухов М.Г. 

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Мельник О.В.