РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 569/10965/24
Провадження № 22-ц/4815/1390/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: –  Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,
секретар судового засідання – Хлуд І.С.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України",

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Боханом Олексієм Сергійовичем на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2024 року (ухвалене у складі судді Левчука О.В., повний текст рішення суду виготовлено 01 листопада 2024 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення невиплаченої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, -

       в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Бохана Олексія Сергійовича звернувся до суду з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення невиплаченої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Позов обґрунтовував тим, що 08.05.2024 року наказом № 321-К його було звільнено з посади заступника директора Поліського лісового офісу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. 
Після звільнення відповідач не здійснив всіх належних йому виплат, зокрема, заробітної плати за період з лютого 2024 року по день звільнення. 
Причиною невиплати заробітної плати відповідач вказує його відсутність на робочому місці та не виконання посадових обов`язків з лютого 2024 року по 08.05.2024 року.
Однак, у табелі робочого часу причиною неявки позивача на робоче місце була зазначена тимчасова непрацездатність, оскільки він перебував на лікуванні. Отже, відповідач зобов`язаний був виплатити заробітну плату за період з лютого 2024 року до 08.05.2024 року (день звільнення).
Просив суд стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" невиплачену заробітну плату за період з 01.02.2024 року по 08.05.2024 року та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки виплати по день фактичного розрахунку.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення невиплаченої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні - задоволено частково.
Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 99 000, 00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" - відмовлено.
Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в дохід держави судовий збір в сумі 1 211, 20 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.05.2024 (наступного робочого дня після звільнення) по 24.09.2024 (по день фактичного розрахунку) становить 529 535, 16 грн.
З огляду на неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, яка була виплачена відповідачем 25.09.2024, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 99 000, 00 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" оскаржило його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі вказує, що судом не було звернуто увагу на те, що ОСОБА_1 у день звільнення – 09.05.2024 року не працював, у зв`язку з перебуванням на лікуванні. Вимогу про проведення розрахунку до ДП "Ліси України" не направляв.
Перебування позивача на лікарняному у день звільнення підтверджується листом директора КП "Рівненський обласний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення" Рівненської обласної ради від 30.05.2024 №317/01-12/24.
Згідно з Витягом з Табелю обліку використання робочого часу апарату ДП "Ліси України" за травень 2024 відносно ОСОБА_1 (таб. № 0000-00148) за період з 01.05.2024 року по 09.05.2024 року зазначена відмітка "НН", як неоплачувана тимчасова непрацездатність.
У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви, або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року по справі № 682/3060/16-ц.
Оскільки, представник відповідача зміг ознайомитись з матеріалами позовної заяви та додатками до неї лише 16.09.2024 року, адже копія позовної заяви до ДП "Ліси України" поштовим зв`язком не направлялась, в електронному кабінеті ЄСІТС відсутня, тому можна прийти до висновку про те, що середня заробітна плата за затримку розрахунку при звільненні може бути стягнута на користь позивача за період з 17.09.2024 року по 24.09.2024 року (8 днів).
Позивач в свою чергу не повідомляв тривалий час про причини своєї відсутності на робочому місці, навмисно не отримував поштові повідомлення від Підприємства, не звертався з вимогою про проведення розрахунку при звільненні, а тому переслідував мету помилкового нарахування йому заробітної плати, та можливо інших платежів від ДП "Ліси України".
Просить скасувати частково рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у стягненні з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
17 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Бохан О.С. подав відзив на апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", у якому покликається на її безпідставність та необґрунтованість, просить про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду, в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 99000 грн, - без змін. 
05 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Бохан О.С. подав апеляційну скаргу на рішення місцевого суду, у якому покликається на незаконність рішення суду.
Вказує, що твердження відповідача про наявність у позивача боргу перед ним є необґрунтованими, а сам наказ від 17.01.2024 року № 7-ОП (в) є таким, що не відповідає вимогам законодавства про працю. 
Відповідачем не було проведено в повному обсязі належної позивачу виплати навіть на підставі припису Центрального міжрегіонального управління Держпраці про усунення виявлених порушень законодавства про працю № Ц/КВ/20116/5/П від 03.09.2024 року.
Суд першої інстанції необґрунтовано не надав самостійної правової оцінки законності наказу відповідача № 7-ОП (в) від 17.01.2024, що призвело до незаконної відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати
Просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 01.02.2024 року по 08.05.2024 року та ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на користь ОСОБА_1 невиплачної заробітної плати за період з 01.02.2024 року по 08.05.2024 року з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків, зборів та внесків.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення їх без задоволення.
Судом встановлено, що з 18.01.2023 року по 08.05.2024 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України".
На підставі наказу генерального директора Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" № 321-К від 08.05.2024 року, ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора Поліського лісового офісу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗПП України (а.с. 26).
Відповідно до розрахункового листа ОСОБА_1 за травень 2024 року та розрахунку компенсації при звільненні ОСОБА_1 нарахована компенсація за 10 днів невикористаної відпустки (5 днів за 2023 рік та 5 днів за 2024 рік) у сумі 22 199,90 грн, з яких утримано ПДФО та військовий збір у розмірі 4328,98 грн, борг ОСОБА_1 перед підприємством у розмірі - 91 425,00 грн (а.с. 93).
Відповідно до припису Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 03.09.2024 року № Ц/КВ/20116/5, складеного за результатами позапланового контролю щодо додержання вимог законодавства у сфері праці, інспектором праці зобов`язано ДП "Ліси України": усунути порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України, ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (станом на час перевірки позивачу оплату по листам непрацездатності за період з 26.01.2024 по 09.05.2024 не здійснено) та абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", ст. 83 КЗпП (не компенсовано позивачу усі дні невикористаної відпустки за 2024 рік, компенсація проведена лише за 5 днів замість 7).
Також у приписі зазначено, що розрахунок днів щорічної відпустки за 2023 рік на підприємстві у кількості 19 календарних днів (14 використаної та 5 компенсованої) відповідає вимогам Закону України "Про відпустки". Водночас, розрахунок днів невикористаної відпустки за 2024 рік не відповідає вимогам Закону України "Про відпустки", а саме при розрахунку відпустки не враховано страховий стаж за період перебування ОСОБА_1 на лікарняному з 26.01.2024 по 29.02.2024. У порушення вимог ст. 83 КЗпП України при звільненні позивача 09.05.2024 йому не компенсовано усі дні невикористаної відпустки за 2024 рік, а компенсація проведена лише за 5 днів невикористаної відпустки, замість 7 днів (а.с.117-122 ).
З метою усунення вищезазначених порушень трудового законодавства 09.09.2024 року генеральним директором Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" видано наказ № 568-к "Про внесення змін до наказу від 08.05.2024 №321-к", відповідно до якого відповідачем були проведені нарахування листів непрацездатності ОСОБА_1 та нараховано середній заробіток за невикористані 2 календарні дні щорічної основної відпустки (а.с. 134).
25.09.2024 року Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" виплатило ОСОБА_1 заборгованість: 13 742, 12 грн компенсації за невикористану відпустку (у відомості - заробітна плата - донарахована сума) та 86 183,06 грн. - лікарняні за рахунок ПФУ, що підтверджується розрахунковим листом за вересень 2024 року, відомостями розрахунку виплат ДП "Ліси України" № 240925PB000043217469 від 25.09.2024 та №240925PB000043217296 (а.с. 94-95).
Відповідно до ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У відповідності з вимогами ч.2 ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми.
Згідно з наказом відповідача №7-ОП (в) від 17.01.2024 року про відрахування, у зв`язку з лічильною помилкою, допущеною при нарахуванні заробітної плати, внаслідок чого зайво виплачену заробітну плату за грудень 2023 року заступнику директора Поліського лісового офісу Суховичу В. М., на підставі ст. 127 КЗпП України, вирішено: відрахувати із заробітної плати заступника директора Поліського лісового офісу Суховича В. М. 91 425, 00 грн; відрахування почати із заробітної плати за січень 2024 року з урахування обмежень, установлених статтями 128 та 129 КЗпП України (а.с. 116).
Покликання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 на незаконність вищезазначеного наказу та наявність, у зв`язку з цим підстав для стягнення на його користь здійсненого роботодавцем відрахування із заробітної плати у розмірі 91 425 грн є неспроможним, оскільки ОСОБА_1 наказ відповідача №7-ОП (в) від 17.01.2024 року у встановленому законом порядку не оскаржено.
За таких обставин відсутні підстави для стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на користь ОСОБА_1 вищевказаних коштів як невиплаченої заробітної плати.
Згідно із ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу
Як зазначено у ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні терміном не більше як шість місяців.
Отже, виплата належних позивачу сум повинна бути здійснена відповідачем саме в день звільнення.
Оскільки відповідачем виплачено ОСОБА_1 належні йому коштів не у день звільнення, а 25.09.2024 року - висновок місцевого суду про наявність правових підстав для стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.
Визначаючи розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.05.2024 року (наступного робочого дня після звільнення) по 24.09.2024 року (по день фактичного розрахунку) судом першої інстанції дотримано вимоги ст. 27 Закону України "Про оплату праці" та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Розмір заборгованості по заробітній платі, яка не була вчасно виплачена позивачу при звільненні складає 99 925,18 грн (13 742, 12 грн компенсації за невикористану відпустку та 86 183,06 грн. - лікарняні за рахунок ПФУ), в той час як середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.05.2024 (наступного робочого дня після звільнення) по 24.09.2024 (по день фактичного розрахунку) становить 529 535, 16 грн.
Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність спірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Зважаючи на неспівмірність суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, яка була виплачена відповідачем 25.09.2024 року, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, місцевим судом, виходячи з принципів справедливості та пропорційності, з врахуванням усіх обставин справи, правомірно зменшено розмір відповідальності роботодавця за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат до 99 000 грн.
Покликання в апеляційній скарзі Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на правову позицію Верховного Суду, що висловлена ним у постанові від 27 січня 2020 року по справі № 682/3060/16-ц не заслуговує на увагу, оскільки правовідносини у вказаній справі не є релевантними до спірних правовідносин.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особами, які подали апеляційні скарги, не надано. Доводи апеляційних скарг апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Боханом Олексієм Сергійовичем залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2024 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2024 року.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.

Судді:                                                                 Боймиструк С.В..

                Гордійчук С.О.