Номер провадження: 22-ц/813/1892/24 
Справа № 495/1874/19
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.10.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
позивач - ОСОБА_2 , 
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 червня 2023 року у складі судді Шевчук Ю.В., 
встановив:
У березні 2019 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, витребування майна з чужого володіння, припинення права власності, визнання права власності, виселення. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що ОСОБА_1 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.01.2011 у справі № 2-1909/11 на праві власності належав садовий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 27.05.2014 ОСОБА_1 , від імені якої діяла ОСОБА_7 на підставі довіреності, подарувала ОСОБА_6 зазначений садовий будинок і земельну ділянку. 06.06.2014 ОСОБА_5 купив у ОСОБА_6 вказаний вище садовий будинок та земельну ділянку, та 09.07.2014 ОСОБА_5 , від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_7 , продав вищевказане нерухоме майно ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку від 09.07.2014, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М., зареєстровано в реєстрі № 934, та договором купівлі - продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М., зареєстровано в реєстрі №937.
19.05.2015 ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів дарування від 27.05.2014 та витребування зазначеного вище садового будинку (цивільна справа №495/3345/15-ц), за наслідками розгляду якої рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2016 року у даній справі в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, позов ОСОБА_1 задоволено. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 31.08.2016 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташований на земельній ділянці площею 632 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. 27 травня 2014 року, реєстровий №1308, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,0632 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. 27 травня 2014 року, реєстровий №1314, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 садовий будинок, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 31 серпня 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 13.06.2018 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.05.2017 відмовлено.
01 грудня 2017 року вказані вище садовий будинок та земельна ділянка були відчужені ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 .
Однак договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, укладені 11 липня 2012 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_8 , який діяв від імені ОСОБА_1 , не відповідають вимогам законодавства, з огляду на те, що укладені з перевищенням повноважень представником, ОСОБА_8 не мав права на відчуження зазначених вище спірних об`єктів нерухомого майна, а сама ОСОБА_1 оспорюваних правочинів не схвалила, отже зазначені вище договори щодо відчуження спірних нерухомих об`єктів мають бути визнані судом недійсними через перевищення повноважень повіреного та вчинення правочину не в інтересах довірителя, та поновленням права власності на спірні об`єкти за позивачем ОСОБА_2 . 
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 червня 2023 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсними договір купівлі-продажу, укладений 11 липня 2012 року між ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_8 , і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2435, садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; договір купівлі-продажу, укладений 11 липня 2012 року між ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_8 , і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2433, земельної ділянки площею 0,0632 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:02:002:0033 - недійсним. Поновлено та визнано за ОСОБА_2 право власності на садовий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:02:002:0033. Витребувано на користь ОСОБА_2 від ОСОБА_4 садовий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Припинено право власності ОСОБА_4 на садовий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . В решті вимог відмовлено.
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 червня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходилася цивільна справа №495/3345/15-ц, в межах якої вже розглядалися аргументи, які згадуються в позовній заяві в даній справі та які вже були відхилені Апеляційним судом Одеської області та Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ. Висновки зроблені Апеляційним судом Одеської області у справі №495/3345/15-ц є преюдиційними фактами та не потребують доказування, позиція позивача зводиться з незгодою вказаних висновків та спробою переглянути їх в іншому судовому процесі. Зазначає, що позивачі використали неефективний спосіб, оскільки позовні вимоги про припинення його права власності та витребування на користь ОСОБА_2 спірного майна не ґрунтуються на законі та не приводять до захисту своїх порушених прав. Крім того, ОСОБА_4 також посилається на те, що позивачами пропущений строк позовної давності, у зв`язку із чим позовна заява мала бути залишена без розгляду. 
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 червня 2023 року та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачами порушено строк позовної давності. Аналогічний спір відносно того самого спірного майна, з тими самими позовними вимогами, з тим самим предметом, з тих самих підстав вже було пред`явлено до суду за участю тих самих сторін по справі. Позивачами не зазначено та не наведено жодних правових та доказових обґрунтувань підстав позову. Заявлені позовні вимоги мають протиріччя одне до одного. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.01.2011 у справі № 2-1909/11 на праві власності належав садовий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
27.05.2014 ОСОБА_1 , від імені якої діяла ОСОБА_7 на підставі довіреності, подарувала ОСОБА_6 зазначений садовий будинок і земельну ділянку, уклав договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М., за реєстром №№1308, 1314. Право власності ОСОБА_6 на садовий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 травня 2014 року, номер запису про право власності 5806595, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №22223529. Право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 травня 2014 року, номер запису про право власності 5806852, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №22224332.
06.06.2014 ОСОБА_5 купив у ОСОБА_6 вказаний вище садовий будинок та земельну ділянку, договір купівлі-продажу садового будинку посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М., за реєстром №1502, номер запису про право власності 5938890, та договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М., за реєстром №1506, номер запису про право власності 5939050.
09.07.2014 ОСОБА_5 від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_7 , продав вищевказане нерухоме майно ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку від 09.07.2014, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М., за реєстром № 934, та договором купівлі - продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М., за реєстром №937.
19.05.2015 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів дарування від 27.05.2014 та витребування садового будинку (цивільна справа №495/3345/15-ц). ОСОБА_1 звернулася з зустрічним позовом про визнання угод недійсними.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.03.2016 у справі № 495/3345/15-ц в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, позов ОСОБА_1 задоволено. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 31.08.2016 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, визнано недійсним договір дарування садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташований на земельній ділянці площею 632 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. 27 травня 2014 року, за реєстром №1308, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та договір дарування земельної ділянки, площею 0,0632 га, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. 27 травня 2014 року, за реєстром № 1314, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 садовий будинок, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 рішення Апеляційного суду Одеської області від 31 серпня 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 13.06.2018 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.05.2017 року відмовлено. 
01.12.2017 вказані вище садовий будинок та земельна ділянка були відчужені ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 .
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, укладені 11.07.2012 ОСОБА_8 від імені ОСОБА_1 , і ОСОБА_3 , вчинені в порушення вимог ст. 241 ЦК України - з перевищенням повноважень та не в інтересах довірителя, якому були заподіяні матеріальні збитки. Крім того, підставою для оформлення спірних правочинів стала довіреність, яка, як зазначив приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Милимко Н.М., не відповідає тій довіреності, яка ним була оформлена. 
Доказами на підтвердження таких обставин суд зазначив:
-оголошення в газеті «Одеські вісті» №49 (4614) від 13.05.2014 про втрату та недійсність Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ОД №040944, виданого ОСОБА_1 Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів в Одеській області 07.09.2004 та Витягу про державну реєстрацію прав №30321602, виданого ОСОБА_1 КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 16.06.2011 на спірну земельну ділянку та садовий будинок;
-кредитний договір №202-08 ПОУ-Н від 13.06.2005, за яким ОСОБА_9 отримав від АКІБ «УкрСиббанк» кошти у розмірі 300 000 доларів США строком до 13.06.2020 зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 11,5% річних; 
-договір іпотеки від 29.07.2005, посвідчений нотаріально про передачу ОСОБА_9 у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;
-матеріали кримінального провадження №42015160110000051 від 29.04.2015 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 358, ч.3 ст. 190 КК України; 
-невідповідність номеру та серії бланку, на якому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Милимко Н.М. видана довіреність та підписана ОСОБА_1 щодо повіреного ОСОБА_8 - ВРС 339484 повному витягу з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів №192954956 від 06.12.2022, який відповідає Свідоцтву про право на спадщину, виданому Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою 02.07.2012; 
-висновок науково-правової експертизи щодо відповідності чинному законодавству України дій повіреного за угодою про відчуження об`єктів нерухомості, виконаної відповідно до звернення гр. ОСОБА_1 на підставі Закону «Про наукову і науково-технічну експертизу» від 27.10.2020, відповідно до якого встановлено очевидним факт цивільного правопорушення з боку повіреного ОСОБА_8 відносно свого довірителя - ОСОБА_1 , який знайшов свій вираз в укладенні ним договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки у своїх власних інтересах, а не в інтересах довірителя; 
-поясненнями свідка ОСОБА_1 про те, що довіреність була видана нею на ім`я її сина ОСОБА_8 у період, коли вона хворіла, дозвіл на продаж спірного нерухомого майна вона своєму синові не давала, проте, що він продав спірне нерухоме майно їй взагалі не було відомо;
-поясненнями свідка ОСОБА_2 про те, що він придбав земельну ділянку та спірний садовий будинок у 2014 році, коли в Луганській області почалися воєнні дії, він одразу вступив до кооперативу власників садових будинків, платив членські внески, зробив ремонт та завіз свої речі на дачу, є добросовісним набувачем та ОСОБА_10 змінив замки в садовому будинку та на даний час не пускає його до спірного будинку. ОСОБА_10 позичав гроші сину позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , тому останній і оформив спірний правочин в інтересах матері ОСОБА_10 - ОСОБА_3 , яка в подальшому і відчужила спірне нерухоме майно. Станом на теперішній час правоохоронними органами проводиться досудове розслідування щодо неправомірних дій державного реєстратора та ОСОБА_10 . Під час проведення досудового розслідування приватним нотаріусом Милимко Н.М. було повідомлено, що довіреність, яку вона видала на ім`я ОСОБА_8 , не відповідає тій довіреності, на підставі якої було оформлено спірні договори купівлі-продажу.
Проте погодитися з такими висновками суду неможна, судом неправильно застосовані норми матеріального права, виходячи з наступного.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У статті 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є обов`язковим для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний) правочин.
За змістом частин першої, третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, третьої статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє; представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Статтею 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (частина перша статті 241 ЦК України).
Згідно із частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчиняти представнику, при цьому зазначені дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.
Суттю представництва є вчинення представником правочинів від імені та в інтересах особи, яку представляють, відповідно до наданих йому повноважень. Саме тому правочин, вчинений представником, породжує права і обов`язки для сторони, яку представляють, якщо він здійснений представником в межах повноважень.
Під перевищенням повноважень потрібно розуміти ситуацію, коли представник має певні повноваження на вчинення правочину, проте вчиняє його з відхиленням від змісту та обсягу таких повноважень. Тобто відбувається самостійне збільшення представником обсягу права на вчинення юридичних дій, визначених у довіреності.
Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, повинно встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
Загальним правилом належного функціонування цивільних відносин представництва є вчинення представником правочинів від імені особи, яку він представляє, в межах наданих повноважень.
Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК України).
Якщо ж схвалення не відбудеться, то зазначений правочин правових наслідків для того, кого представляють, не тягне і має бути визнаний недійсним відповідно до частини першої статті 241, статей 239, 215 ЦК України.
З нотаріально посвідченої довіреності від 25.05.2012 за реєстром №1531 видно, що ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_8 представляти її інтереси в органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях (їх структурних підрозділах) незалежно від їх форм власності, виду діяльності та господарювання, перед фізичними та юридичними особами у відповідному бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, у Відділі Держкомзему у Білгород-Дністровському районі Одеської області з питань замовлення та отримання експертної грошової оцінки земельної ділянки для оподаткування, яка розташована на території АДРЕСА_1 , а також у разі необхідності отримати довідку про відсутність сервітутів, Витяг з Поземельної книги на вищезазначену земельну ділянку, а також з питань замовлення та отримання експертної грошової оцінки садового будинку для оподаткування, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та з питань отримання Витягу з Єдиного Реєстру прав власності на нерухоме майно, у разі необхідності продати, за ціну та на умовах за його розсудом, належну земельну ділянку, площею 0,0632 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 , за кадастровим номером - 5110300000:02:002:0033; цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва, а також продати, за ціну та на умовах за його розсудом, належний мені садовий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , або укладати договори іпотеки вищезазначеної земельної ділянки та вищезазначеного садового будинку у забезпечення виконання її зобов`язань та зобов`язань її чоловіка ОСОБА_9 з будь-якими банками України, на строк та на умовах за власним розсудом. Укладати та проводити за законом угоди застави, закладати, створювати розрахунки по укладальним угодам і передавати в заставу зазначене нерухоме майно.
Для цього ОСОБА_1 надала ОСОБА_8 право представляти її інтереси з усіма необхідними повноваженнями у відповідних органах, узгоджувати всі питання, що виникають в процесі виконання повноважень; подавати від мого імені заяви до відповідних установ, одержувати необхідні документи, в тому числі у відповідному відділі Держкомзему Одеської області отримати відповідні довідки щодо відсутності сервітутів, експертні грошові оцінки зазначеного нерухомого майна для оподаткування, Витяг з Поземельної книги, Витягу з Єдиного Реєстру прав власності на нерухоме майно, одержувати відповідні довідки, рецензію, отримати довідку за формою № 1, розписуватися за ОСОБА_1 , підписати договори, отримати належні їй гроші, нести необхідні грошові витрати від її імені, сплатити за рахунок коштів податку з доходів фізичних осіб з правом заповнення та підписання від імені ОСОБА_1 документів щодо нарахування доходу, нарахування, утримання та подання податкової звітності тощо, нести необхідні грошові витрати від її імені та вчиняти всі дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності.
Отже, зміст довіреності свідчить про те, що повноваження ОСОБА_8 на відчуження спірного майна в довіреності - продати, за ціну та на умовах за його розсудом викладені в спосіб, який виключає інше тлумачення наданих повноважень, аніж як визначення чітких юридичних дій - відчужити майно, належне довірителю ОСОБА_1 , а право продажу лише майна, яке предметом спору, є окремим аргументом на користь чіткості визначення змісту та предмету повноважень.
Довіреністю не обмежено та не визначено кола осіб, хто може бути набувачем майна, відтак вчинені ОСОБА_8 дії з продажу спірного майна в період дії боргових зобов`язань ОСОБА_8 перед ОСОБА_10 не можуть вважатися ознакою перевищення повноважень за довіреністю.
Неотримання коштів за продаж майна довірителем від повіреного є підставою для застосування наслідків, передбачених ст.250 ЦК України. 
Висновок науково-правової експертизи щодо відповідності чинному законодавству України дій повіреного за угодою про відчуження об`єктів нерухомості на підставі Закону «Про наукову і науково-технічну експертизу» від 27.10.2020, відповідно до якого встановлено факт цивільного правопорушення з боку повіреного ОСОБА_8 відносно свого довірителя - ОСОБА_1 , який знайшов свій вираз в укладенні ним договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки у своїх власних інтересах, а не в інтересах довірителя, не свідчать про дії з перевищенням повноваження, оскільки дії повіреного у власних інтересах є ознакою іншої правової підстави для оспорення вчиненого ним правочину, що не є підставою у цьому спорі. 
Крім того, відповідно до частини першої статті 115 ЦПК України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду.
Зважаючи на такі обставини, доводи про несхвалення укладених правочинів на їх дійсність не впливають, оскільки не встановлено факту укладення угод поза межами наданих повноважень.
Висновок суду про те, що довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Милимко Н.М., не відповідає тій довіреності, яка ним була оформлена, не відповідає обставинам справи та не може бути підставою визнання угоди недійсною, висновки суду про це не мотивовані. 
Щодо допущених описок нотаріусом надана відповідь. Довіреність не скасована, недійсною не визнана. 
Вирок суду, яким би був встановлений факт вчинення кримінального правопорушення станом на час вирішення спору відсутній.
Більш того, поза увагою суду залишилися наступні обставини.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.
Позов у цій справі пред`явлений ОСОБА_1 11.03.2019, коли остаточно набуло сили рішення у справі 495/3345/15, в якій за позовом ОСОБА_3 визнано недійсними договори дарування спірного майна, укладені ОСОБА_1 , та від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витребуваний садовий будинок, тобто встановлена правомірність набуття майна ОСОБА_3 та відсутність прав у позивачів у цій справі. У переважній кількості доводів оцінка фактичним обставинам справи надана в справі 495/3345/15, а тому пред`явлення позову про оспорення правомірності набуття прав ОСОБА_3 у цій справі є способом створення передумов для перегляду рішення, яке набрало законної сили. 
Відчуження будинку та земельної ділянки на користь ОСОБА_6 та укладання низки наступних угод не відновить прав ОСОБА_1 , яка, окрім іншого, визнає право ОСОБА_11 на майно та звернулася з ним із позовом одночасно, відтак, як станом на час подання позову, так і вирішення справи ОСОБА_1 не є власником спірного майна, їй не належить право вимоги.
В свою чергу, спірний будинок витребуваний у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 .
Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції не зазначив правових підстав його позову, та визнання недійсним договорів купівлі-продажу з ОСОБА_3 у такій правовій ситуації не призводить до автоматичного поновлення його прав, так само як і не надає право для задоволення вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння. Посилання на те, що майно вибуло з його володіння на підставі рішення апеляційного суду від 31.08.2016 у справі №495/3345/15 є безпідставним, оскільки останнє ухвалене на захист прав інших учасників справи, є законним та набрало законної сили, відтак не відповідає критеріям конструкції вибуття майна без волі його власника. 
Крім того, не можуть залишатися поза увагою і наступні обставини. 
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Оголошуючи в газеті «Одеські вісті» №49 (4614) від 13.05.2014 про втрату та недійсність правовстановлювальних документів на садовий будинок та земельну ділянку, ОСОБА_1 усвідомлювала те, що їх відсутність є перешкодою для укладання нею угод з ОСОБА_6 .
Саме первісні документи про втрату яких оголошено, були вилучені під час укладання угод із ОСОБА_3 , а тому лише після отримання нового свідоцтва про право власності на нерухоме майно 23.05.2014 на земельну ділянку та отримання нової реєстрації заочного рішення від 24.01.2011, ОСОБА_1 отримала змогу продати майно ОСОБА_6 та забезпечити укладання низки наступних угод.
Такі угоди укладені протягом нетривалого часу - в межах двох місяців з часу дарування майна ОСОБА_1 і набуття їх ОСОБА_11 та двічі за участю представника ОСОБА_7 , яка представляла інтереси спочатку ОСОБА_1 , а надалі виступала повіреним від імені власника ОСОБА_5 , який продав майно ОСОБА_2 .
Відсутність логічного пояснення участі одного й того самого представника різних власників майна за короткий проміжок часу, вказує за викладених обставин на пов`язаність угод єдністю наміру, направленого на ускладнення реалізації прав ОСОБА_3 та наступних осіб, які набули таке право від останньої, обізнаність ОСОБА_1 про набуття прав ОСОБА_3 . 
Також встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки ОСОБА_9 , чоловіком ОСОБА_1 надавалася згода, що є окремим спростуванням доводів про необізнаність щодо укладених угод. Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не була обізнана про такі обставини розцінюються критично, адже при розумній обачливості, з`ясувати долю майна на час укладення нею угод вона не була позбавлена можливості, тим більш, що в їх укладенні брали участь її син та чоловік.
Такі дії призвели до порушення прав останнього набувача ОСОБА_2 , який придбав майно в осіб, які не мали прав на його відчуження. 
Зважаючи на викладене, рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_12 з мотивів та підстав, викладених вище.
Доводи позивачів про те, що рішенням суду на користь ОСОБА_3 був витребуваний будинок, але не земельна ділянка, яка надалі на підставі незаконної, на їх думку, ухвали апеляційного суду про роз`яснення рішення була зареєстрована за останньою, підставою для задоволення позову бути не може, оскільки не скасована, набрала законної сили.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 червня 2023 року в частині вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, витребування майна з чужого володіння, припинення права власності, визнання права власності скасувати, ухвалити нове.
В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, витребування майна з чужого володіння, припинення права власності, визнання права власності відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 11265 грн в рівних частках з кожного.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 11265 грн в рівних частках з кожного.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 11.11.2024

Головуючий                                                         
Судді: