П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/7912/24	

Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса
                                                                                                     Повний текст судового рішення складений 20.05.2024р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

11.03.2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення від 16.01.2024р. №155950019574 про відмову в призначенні йому пенсії з підстав відсутності необхідного трудового стажу; зобов`язання включити до його страхового стажу періоди роботи електрорадіонавігатором Тихоокеанського управління промислової розвідки і науково-дослідного флоту «ТУРНІФ» з 01.08.1986р. по 06.09.1989р., інструктором ТФОКО «Ритм» з 19.12.1990р. по 11.10.1991р.,  комірником Біляївського малого картонажного підприємства з 01.12.1994р. по 16.07.1997р.; призначення пенсії за віком з 09.01.2024р.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 09.01.2024р. він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням від 16.01.2024р. №155950019574 йому протиправно відмовлено в призначені пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2024р. позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.01.2024р. №155950019574 в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи інструктором ТФОКО «Ритм» з 19.12.1990р. по 11.10.1991р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи інструктором ТФОКО «Ритм» з 19.12.1990р. по 11.10.1991р.; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо неможливості зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи електрорадіонавігатором Тихоокеанського управління промислової розвідки і науково-дослідного флоту «ТУРНІФ» з 01.08.1986р. по 06.09.1989р., комірником Біляївського малого картонажного підприємства з 01.12.1994р. по 16.07.1997р., оскільки вказані періоди роботи підтверджуються записами у трудовій книжці. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що 09.01.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком. /а.с.19-21/
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.01.2024р. №155950019574 відмовлено ОСОБА_1  в призначені пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж позивача для призначення пенсії складає – 25 років 04 місяці. 
Вищезазначеним рішенням повідомлено позивача, що до страхового стажу не зараховано наступні періоди: 
з 01.08.1986р. по 06.09.1989р., оскільки між датою звільнення і датою наказу про звільнення зазначений строк більше місяця;
з 19.12.1990р. по 11.10.1991р., оскільки відсутній запис про звільнення з роботи; 
з 02.12.1994р. по 16.07.1997р., оскільки дата звільнення з роботи (16.07.1997р.) не відповідає даті наказу про звільнення з роботи (04.08.1997р.). 
Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку в частині відмови в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.
  Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
За правилами ч.1  ст.46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (надалі - Закон України №1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України №1058-IV  право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим  Законом  та досягли встановленого цим  Законом  пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у  статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1  ст.24 Закону України №1058-IV  встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим  Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4  ст.24 Закону № 1058-IV).
Згідно  ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також,  ст.48 Кодексу законів про працю України  передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і  постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).
Так, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
Позивач зазначає про протиправність неврахування пенсійним органом його трудового стажу з 01.08.1986р. по 06.09.1989р., з 19.12.1990р. по 11.10.1991р., з 02.12.1994р. по 16.07.1997р. згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Підпунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 р. №162  (надалі -   Інструкція №162) встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.
Згідно пп.2.11   Інструкції №162   першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3   Інструкції №162).
Пунктом 4.1   Інструкції № 162   передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 (надалі - Інструкція №58).
Положеннями п.1   Інструкції №58   трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За змістом п.2.4   Інструкції №58   усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно записів №№1, 5 вищезазначеної трудової книжки, 01.08.1986р. позивач прийнятий на посаду електрорадіонавігатора Тихоокеанського управління промислової розвідки і науково-дослідного флоту «ТУРНІФ» на підставі наказу №1459 від 01.08.1986р., а 06.09.1989р. звільнений з вказаної посади за власним бажанням на підставі наказу №799 від 24.05.1989р. 
Відповідачі зазначають про неможливість врахування вказаного періоду роботи, оскільки між датою звільнення і датою наказу про звільнення зазначений термін більше місяця. 
Згідно записів №№12-13 вищезазначеної трудової книжки, 01.12.1994р. позивач прийнятий на посаду комірника Біляївського малого картонажного підприємства на підставі наказу №174а від 01.12.1994р., а 16.07.1997р. звільнений з вказаної посади за власним бажанням на підставі наказу №45а від 04.08.1997р. 
Відповідачі зазначають про неможливість врахування вказаного періоду роботи, оскільки дата звільнення з роботи (16.07.1997р.) не відповідає даті наказу про звільнення з роботи (04.08.1997р.).
Разом з тим, колегія суддів вважає, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірні періоди.
Також слід зазначити, що відповідно до   постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників»   відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених   законом   випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Також доречно зазначено судом першої інстанції про те, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Таким чином, пенсійним органом безпідставно відмовлено у врахуванні періодів трудової діяльності позивача з 01.08.1986р. по 06.09.1989р., з 01.12.1994р. по 16.07.1997р.

          Щодо періоду трудової діяльності позивача роботи з 19.12.1990р. по 11.10.1991р. варто зазначити наступне.
Згідно записів №№8-9 вищезазначеної трудової книжки, 19.12.1990р. позивача зараховано на посаду інструктора ТФОКО «Ритм» на підставі розпорядження №23 від 17.12.1990р.; 11.10.1991р. позивача переведено на посаду експедитора Малого спортивного підприємства «Ритм» на підставі  наказу №10 від 11.10.1991р.
Відповідачі зазначають про неможливість врахування вказаного періоду роботи, оскільки відсутній запис про звільнення з роботи
Разом з тим, кожен із записів №8-9 вищезазначеної трудової книжки затверджено підписом головою ТФОКО «Ритм» та в подальшому директором Малого спортивного підприємства «Ритм», а також печатками вказаних підприємств. Записи не містять виправлень, закреслень.
Згідно з п.2.13  Інструкції №162  (чинній на час внесення записів) переведення працівника на іншу постійну роботу на тому самому підприємстві оформляється в такому самому порядку, як і прийняття на роботу.
Проте під час переведення з одного підприємства на інше за розпорядженням вищих органів, за узгодженням між керівниками підприємств або за рішенням відповідних партійних і радянських органів, а також профспілкових і комсомольських організацій у графі 3 записують посилання на узгодження або рішення цих органів і організацій.
Приклади: «Звільнений у зв`язку з переведенням на роботу в таке-то підприємство за розпорядженням такого-то міністерства, п. 5  ст. 29 КЗпП  РРФСР». У разі переведення на виборну посаду в графі 3 роблять запис: «Звільнений у зв`язку з обранням на виборну посаду в таку-то організацію, п. 5  ст. 29 КЗпП  РРФСР» (п.2.27  Інструкції №162).
Дійсно запис №9 трудової книжки не містить відомостей про звільнення з ТФОКО «Ритм». Натомість наявні відомості про переведення працівника на роботу у інше підприємство - Мале спортивне підприємство «Ритм».
Між тим, записи №8-9 трудової книжки корелюються між собою щодо хронологічної послідовності, є чіткими, розбірливими, записані в хронологічному порядку без будь-яких виправлень чи помарок у датах прийняття, переведення та звільнення з роботи, що свідчить про протиправність дій пенсійного органу щодо не зарахування вказаного період трудової діяльності до страхового стажу позивача.
Згідно ч.ч.2 ст.26 Закон України №1058-IV починаючи з 01.01.2018р. право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 рік.
Таким чином, на момент звернення із заявою про призначення пенсії (09.01.2024р.), позивач мав страховий не менше 31 рік, а тому мав право на призначення пенсії за віком. 
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про протиправність рішення від 16.01.2024р. №155950019574 та наявність підстав для зобов`язання пенсійного органу включити до його страхового стажу періоди роботи: з 01.08.1986р. по 06.09.1989р., з 19.12.1990р. по 11.10.1991р., з 02.12.1994р. по 16.07.1997р. та призначити позивачу пенсію за віком починаючи з 09.01.2024р.
На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає частковому скасуванню.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, -     
 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 періодів роботи електрорадіонавігатором Тихоокеанського управління промислової розвідки і науково-дослідного флоту «ТУРНІФ» з 01.08.1986р. по 06.09.1989р., комірником Біляївського малого картонажного підприємства з 01.12.1994р. по 16.07.1997р.; призначення пенсії за віком з 09.01.2024р.
Ухвалити у цій частині постанову, якою визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.01.2024р. №155950019574 в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи електрорадіонавігатором Тихоокеанського управління промислової розвідки і науково-дослідного флоту «ТУРНІФ» з 01.08.1986р. по 06.09.1989р., комірником Біляївського малого картонажного підприємства з 01.12.1994р. по 16.07.1997р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності електрорадіонавігатором Тихоокеанського управління промислової розвідки і науково-дослідного флоту «ТУРНІФ» з 01.08.1986р. по 06.09.1989р., комірником Біляївського малого картонажного підприємства з 01.12.1994р. по 16.07.1997р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 09.01.2024р. пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2024р. залишити без змін.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (код ЄДРПОУ 21390940) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 46 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач 		А.В. Крусян	
Судді	  	О.В. Єщенко    О.В. Яковлєв