Номер провадження: 33/813/2351/24
Номер справи місцевого суду: 510/664/24 
Головуючий у першій інстанції Бошков І.Д. 
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       07.10.2024 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду:                                 Громік Р.Д.
за участю секретаря                                                        Триколіч І.Б.,

адвоката (в режимі відеоконференції)                                Бузанова Д.В.

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ренійського районного суду Одеської області від 17 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 ч. 2 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 8500 грн; стягнено з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. у дохід держави,

В С Т А Н О В И В:
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №265177 від 28.03.2024 вбачається, що 28 березня 2024 року о 20 год. 55 хв. в прикордонному наряді «Прикордонний патруль» в районі п/з 0772/17 на відстані приблизно 50 м. від лінії ДКУ, було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який разом з гр. ОСОБА_2 намагався незаконно перетнути ДКУ поза пунктом пропуску без документів на право перетинання, чим порушив ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України». Своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП України та порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України».
Постановою судді Ренійського районного суду Одеської області від 17 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 ч. 2 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 8500 грн; стягнено з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. у дохід держави
На дану постанову  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді, ухвалити нову постанову, якою просить її скасувати, та прийняти нову постанову, якою закрити провадження по справі, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що:
1) ОСОБА_1 не мав наміру перетинати державний кордон України, а пояснення від 28 березня 2024 були надані під впливом психологічного та фізичного примусу;
2) не встановлено склад адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме не встановлено факт перетинання кордону групою осіб – не допитано ОСОБА_2 ;
3) протокол складено в с. Нагірне, що знаходиться за 3,56 км від державного кордону України, що не входить до прикордонної смуги, а тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 намагався перетнути державний кордон.
Крім того,  ОСОБА_1  просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Ренійського районного суду Одеської області від 17 червня 2024 року, мотивуючи тим, що з повним текстом судового рішення ознайомився лише 20 серпня 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд».
Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за можливе задовольнити його з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України).
Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень постанова судді Ренійського районного суду Одеської області від 17 червня 2024 рокубула оприлюднена на сайті реєстру 21 серпня 2024 року, апеляційну скаргу було подано 29 серпня 2024 року, тобто в межах десятиденного строку з дати опублікування постанови у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Враховуючи матеріали справи, вважаю за можливе визнати причини пропущеного строку поважними та поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ренійського районного суду Одеської області від 17 червня 2024 року.
Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне. 
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Держава Україна, керуючись Конституцією України, Декларацією про державний суверенітет України та Актом проголошення незалежності України, неухильно проводить політику миру, виступає за зміцнення безпеки народів України виходячи із принципів непорушності державних кордонів, які є відображенням територіальної цілісності, політичної та економічної незалежності, суверенітету та єдності України. Державний кордон України є недоторканним. Будь-які порушення його рішуче припиняються.
Відповідно до ст. ст. 8-9, 35 Закону України «Про державний кордон України» режим державного кордону України - порядок перетинання державного кордону України, плавання і перебування українських та іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальному морі та внутрішніх водах України, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у внутрішні води і порти України та перебування в них, утримання державного кордону України, провадження різних робіт, промислової та іншої діяльності на державному кордоні України - визначається цим Законом, іншими актами законодавства України і міжнародними договорами України.
Перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон із додержанням встановленого порядку.
Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.
Особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.
Частиною 1 ст. 204-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
При цьому, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Визнаючи винним громадянина України ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладаючи на нього відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме:
1) відомостями, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення ПдРУ № 265177 від 28.03.2024 року (а.с. 2);
2) рапортами начальника впс «Рені» тип Б від 28.03.2024р. (а.с.3-4), 
3) письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 28.03.2024р. (а.с. 5).
Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 намагався перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску через державний кордон України в пішому порядку, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.
Апеляційним судом не приймаються до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що він не мав наміру незаконно перетинати державний кордон України, а лише прямував до м. Рені, при цьому наявні в матеріалах справи пояснення, в яких він визнає свою вину написані під психологічним тиском та погрозою фізичної розправи, оскільки на підтвердження зазначеного не надано жодного доказу.
Крім того, адвокатом Бузановим Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , 12 квітня 2024 року було на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслано адвокатський запит.
У відповіді від 17 квітня 2024 року на даний адвокатський запит зазначено, що у відповідності до вимог п. 34 ст. 20 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України» ОСОБА_1 було запрошено до службового приміщення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » для з`ясування обставин правопорушення. Спеціальні засоби у вигляді кайданок до громадянина ОСОБА_1 військовослужбовцями Державної прикордонної служби не застосовувались.
Відповідно до п. 34 ст. 20 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України» органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право запрошувати осіб до підрозділів Державної прикордонної служби України для з`ясування обставин незаконного перетинання державного кордону України, порушення режиму державного кордону, прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, а також інших правопорушень, розгляд справ про які законом віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України; у разі потреби з`ясування обставин зазначених порушень може здійснюватися і в інших місцях.
Відповідна версія оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що не встановлено склад адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме не встановлено факт перетинання кордону групою осіб – не допитано ОСОБА_2 .
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №265177 від 28.03.2024 зазначено, що ОСОБА_1 намагався перетнути державний кордон України разом з громадянином ОСОБА_2 .
Під час моніторингу даних Єдиного державного реєстру судових рішень та порталу «Стан розгляду справ» було виявлено, що відносно  ОСОБА_2  було винесено постанову судді Ренійського районного суду Одеської області від 04 квітня 2024 року у справі № 510/663/24.
В мотивувальній частині постанови вказано, що як виходить з наданого протоколу, 28.03.2024 р. о 20 год. 55 хв. в районі п/з 0772/17 на відстані 50 м. від лінії ДКУ з Р. Молдова, було виявлено громадянина України ОСОБА_2 , який разом із гр. ОСОБА_1 намагалися незаконно перетнути ДКУ з України в Р. Молдова поза пунктом пропуску, чим порушив ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України». Своїми діями ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП України та порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України».
Постановою судді Ренійського районного суду Одеської області від 04 квітня 2024 року у справі № 510/663/24 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 ч. 2 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 13600 грн. Стягнено з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 605,60 грн. у дохід держави.
Дана постанова ніким не оскаржена, тому набрала законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст.ст. 32, 321 КпАП України.
Таким чином, посилання скаржника на відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме не встановлено факт перетинання кордону групою осіб, спростовується матеріалами справи та іншими відомостями, доказів протилежного до суду надано не було.
Безпідставними також є доводи ОСОБА_1 про те, що протокол складено в с. Нагірне, що знаходиться за 3,56 км від державного кордону України, що не входить до прикордонної смуги, а тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 намагався перетнути державний кордон, з огляду на наступне.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №265177 від 28.03.2024 вбачається, що його складення відбулося в селі Нагірне.
Тобто, таке зазначення свідчить лише про те, що лише складення такого протоколу відбулось в населеному пункті Нагірне, однак це не є свідченням, що саме в межах його територіально розташованності ОСОБА_1 намагався перетнути державний кордон України поза межами пунктів пропуску.
Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 1998 року № 1199 «Про контрольовані прикордонні райони» установлено контрольовані прикордонні райони в межах територій міст і районів (згідно з додатком). Зі змісту даного додатку до постанови вбачається, що в Одеській області районами, які визнані контрольованими прикордонними є Білгород-Дністровський, Болградський, Ізмаїльський, Одеський, Подільський, Роздільнянський райони.
Оскільки с. Нагірне територіально розташовано в Ізмаїльському районі, то даний населений пункт входить до складу контрольованого прикордонного району, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 1998 року № 1199 «Про контрольовані прикордонні райони».
Підпунктом 3 пункту 2 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147 визначено, що прикордонна смуга - ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.
Відповідно до п. 34 ст. 20 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України» органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право запрошувати осіб до підрозділів Державної прикордонної служби України для з`ясування обставин незаконного перетинання державного кордону України, порушення режиму державного кордону, прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, а також інших правопорушень, розгляд справ про які законом віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України; у разі потреби з`ясування обставин зазначених порушень може здійснюватися і в інших місцях.
Тобто, зазначене в графі «місце складення протоколу» с. Нагірне вказує лише на те, що в цьому населеному пункті було складено протокол про адміністративне правопорушення, а не місце скоєння такого правопорушення, а подальші дії щодо запрошення правопорушника до підрозділів ДПСУ є законними, жодних скарг на дії військовослужбовців ДПСУ подано не було.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. 
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ренійського районного суду Одеської області від 17 червня 2024 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Ренійського районного суду Одеської області від 17 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        Р.Д. Громік