Справа № 161/5600/24 	Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М. 	
Провадження № 22-ц/802/847/24  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
18 жовтня 2024 року                                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, за апеляційною скаргою позивача Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2024 року,
                                          В С Т А Н О В И В :
У березні 2024 року Луцького СКАП «Луцькспецкомунтранс» звернулось в суд із зазначеним позовом. 
Покликалось на те, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як особи, які зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 , є користувачами послуги з поводження з побутовими відходами, яку надає підприємство, однак оплату за її використання не здійснюють, а тому, станом на лютий 2024 року, за період з березня 2019 року по лютий 2024 року, утворилась заборгованість у сумі 8729 грн 54 коп.
Ураховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за надану послугу з поводження з побутовими відходами в сумі 8729 грн 54 коп. та відшкодувати йому понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. 
У поданій на рішення  суду першої інстанції апеляційній скарзі позивач Луцький СКАП «Луцькспецкомунтранс» просив його скасувати як незаконне та необґрунтоване, прийняте судом з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що оскільки відповідачі залишаються зареєстрованими у зруйнованій квартирі багатоквартирного будинку списаного з балансу, то вони не звільнені від сплати послуг з поводження з побутовими відходами.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване позивачем рішення суду першої інстанції законним та таким, що цілком відповідає встановленим обставинам справи, просила залишити його без змін.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення заборгованості з відповідачів за послугу з поводження з побутовими відходами лише на тій підставі, що за останніми формально зберігається реєстрація місця проживання у квартирі, яка фактично є зруйнованою (знищеною), у багатоквартирному будинку списаному з балансу, суперечить принципам законності, добросовісності, розумності та справедливості.
Такий висновок суду є правильний.
З наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що Луцьке спеціальне комунальне автотранспортне підприємство «Луцькспецкомунтранс»  надає послуги з поводження з побутовими відходами мешканцям багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , в тому числі відповідачам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які зареєстровані за вказаною адресою у квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 7).
З розрахунку заборгованості за послуги з поводження з побутовими відходами, наданого позивачем, вбачається, що по адресі реєстрації відповідачів: АДРЕСА_1 , станом на лютий 2024 року, має місце заборгованість у розмірі 8729 грн 54 коп. (а.с. 6).
Крім того з рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови, яке набрало законної сили, встановлено, що квартира АДРЕСА_4 фактично знищена як об`єкт нерухомого майна, а право власності територіальної громади на цей об`єкт та право користування ОСОБА_1 у ньому припинилося (а.с. 15-17).
Також з відповіді виконавчого комітету Луцької міської ради від 05 квітня 2024 року приєднаної до матеріалів справи слідує, що будинок АДРЕСА_2 відноситься до застарілого житлового фонду, одноповерховий, двоквартирний і згідно рішення виконкому від 02 лютого 1989 року № 436 визнаний ветхим (а.с. 25).
Актом про списання багатоквартирного будинку з балансу від 31 серпня 2016 року наявним в матеріалах справи підтверджується та обставина, що на підставі рішення Луцької міської ради № 10/11 від 30 червня 2016 року багатоквартирний будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , як ветхий списано з балансу комунальної власності, а квартира АДРЕСА_3 у цьому будинку є зруйнованою (а.с. 26-27).
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до частини першої статті 5 зазначеного Закону, до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно з ч. 3 ст. 31 Закону України «Про управління відходами», який набрав чинності 9 липня 2023 року, утворювачі побутових відходів мають права та обов`язки споживачів житлово-комунальних послуг, передбачені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Послуга з управління побутовими відходами є комунальною послугою і надається відповідно до законодавства про житлово-комунальні послуги та правил, встановлених Кабінетом Міністрів України, з урахуванням регіональних та місцевих планів управління відходами та правил благоустрою населеного пункту (ч. 1 ст. 31 Закону України «Про управління побутовими відходами).
До складу послуги з управління побутовими відходами входять операції із збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів (ч. 2 ст. 31 Закону України «Про управління побутовими відходами).
Згідно з частинами 1 та ст. 35-1 Закону України «Про відходи», який був чинним час виникнення спірних правовідносин та втратив чинність у зв`язку з прийняттям Закону України «Про управління відходами», поводження з побутовими відходами здійснюється відповідно до державних норм і правил; власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.
Побутові відходи - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов`язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення (ст. 1 Закону України «Про відходи»).
Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.  
Отже, врахувавши вищезазначені норми матеріального права та встановивши вищенаведені обставини справи, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем належними, допустимими та достовірними доказами факту надання житлово-комунальної послуги з поводження з побутовими відходами саме відповідачам та цілком підставно і обґрунтовано відмовив останньому у стягненні з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, то підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційної скарги не спростовуються вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність оскаржуваного позивачем рішення. 
Керуючись ст. ст.. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                           У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу позивача Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс» залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2024 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді