Справа № 127/8205/24
Провадження № 22-ц/801/1824/2024
Категорія: 101
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року	Справа № 127/8205/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,
суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: командир військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оброни регіонального управління Сил « ІНФОРМАЦІЯ_1 » територіальної оборони Збройних Сил України, командувач Сил територіальної оброни Збройних Сил України,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 127/8205/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2024 року, постановлену у складі судді Федчишена С. А. у залі суду, 
встановив:
Короткий зміст вимог 
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, за участі заінтересованих осіб: командира військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління Сил « ІНФОРМАЦІЯ_1 » територіальної оборони Збройних Сил України, командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У заяві ОСОБА_1 просив суд:
встановити юридичний факт про виникнення у громадянин України ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року, на підставі норм частини першої статті 17 Конституції України, права на захист суверенітету і територіальної цілісності України від збройної агресії та набуття ним, на підставі пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про основи національного спротиву» від 16 липня 2021 року № 1702-IX, статусу добровольця Сил територіальної оборони Збройних Сил України, у зв`язку з зарахуванням його на добровільній основі до проходження служби до особового складу добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24 лютого 2022 року № 1 та у зв`язку з призначенням на військову посаду наказом командира цієї частини (по строковій частині) від 24 лютого 2022 року № 33;
встановити юридичний факт про те, що нормами Конституції та законами України не встановлено будь-яких обмежень прав громадян України на добровільній основі, в складі Сил територіальної оборони Збройних Сил України, на оборону України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості від зовнішньої збройної агресії та про припинення, обмеження цих прав без їх згоди.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник у встановлений судом строк не виконав умови ухвали суду від 27 червня 2024 року. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У липні 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 24 липня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Голоти Л. О., Оніщука В. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 липня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду та відсутності доказів надсилання заінтересованим особам копії апеляційної скарги.
06 серпня 2024 року заявником подано заяву про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 серпня 2024 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги.
23 серпня 2024 року заявником подано заяву про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 серпня 2024 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги.
08 жовтня 2024 року на виконання вимог ухвали заявником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та докази надсилання заінтересованим особам листом з описом вкладень копії апеляційної скарги та додатків до неї.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2024 року, відкрито апеляційне провадження у справі, надано заінтересованим особам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду на 28 жовтня 2024 року в порядку письмового провадження.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
оскаржувана ухвала є такою, що створює перешкоди у доступі до правосуддя, а вимоги ухвали не ґрунтуються на положеннях закону;
заявник у встановлений законом строк виконав вимоги ухвали суду першої інстанції від 27 червня 2024 року, а саме: указав наявну у нього інформацію про учасників справи та надав докази надсилання заінтересованим особам листом з описом вкладень копії апеляційної скарги з додатками до неї;
надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття заяви є порушенням права на справедливий судовий захист.
Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.
Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. 
Позовна заява за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.
У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками є заявники, інші заінтересовані особи.
Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга статті 185 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина п`ята статті 185 ЦПК України).
Матеріалами справи встановлено, що 12 березня 2024 року ОСОБА_1 за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з заявою, за участі заінтересованих осіб: командира військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління Сил « ІНФОРМАЦІЯ_1 » територіальної оборони Збройних Сил України, командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам частини третьої статті 175 та частини першої статті 177 ЦПК України, а саме суд указав, що:
заявником до заяви не додано доказів надсилання заінтересованим особам копії заяви та доданих до неї документів до їх електронного кабінету або у паперовій формі листом з описом вкладення (у випадку відсутності електронного кабінету);
подана заява не містить відомостей щодо місцезнаходження заінтересованої особи, наявності або відсутності електронного кабінету у заявника та заінтересованих осіб.
Копію указаної ухвали ОСОБА_1 отримав 27 червня 2024 року.
02 липня 2024 року на виконання вимог ухвали заявник через підсистему «Електронний суд» подав до суду нову редакцію заяви про встановлення факту, що має юридичне значення з додатками, інформацію про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС у заінтересованих осіб та докази надсилання заінтересованим особам документів до їх електронного кабінету.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.
Постановляючи ухвалу про повернення заяви, суд виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не усунув недоліки заяви у строк встановлений судом, оскільки надав суду докази про направлення заяви з додатками на електронну адресу військової частини НОМЕР_4 , хоча у заяві указано заінтересованою особою командира військової частини НОМЕР_1 , не надав доказів направлення заяви з додатками іншим заінтересованим особам та не зазначив місцезнаходження заінтересованої особи.
Такий висновок суду є передчасним з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система (далі – ЄСІТС).
ЄСІТС відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
05 жовтня 2021 року є датою початку функціонування підсистем (модулів) ЄСІТС: «Електронний кабінет», «Електронний Суд», підсистема відеоконференцзв`язку. 
Частиною сьомою статті 43 ЦПК України встановлено, що у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням ЄСІТС або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.
Відповідно до частини шостої статті 14 ЦПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Частиною третьою статті 42 ЦПК України встановлено, що у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.
Установлено, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення заявником ОСОБА_1 сформована в системі «Електронний суд».
Заінтересованими особами у цій справі заявник указав командира військової частини НОМЕР_1 , 120-ту окрему бригаду територіальної оборони регіонального управління Сил « ІНФОРМАЦІЯ_1 » територіальної оборони Збройних Сил України, Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України, які належать до суб`єктів, визначених частиною шостою статті 14 ЦПК України, та повинні мати зареєстрований «Електронний кабінет» в ЄСІТС.
У своїй заяві, поданій на виконання вимог ухвали суду від 27 червня 2024 року про залишення заяви без руху, ОСОБА_1 подав інформацію про наявність в усіх заінтересованих осіб зареєстрованих у встановленому законом порядку «Електронних кабінетів» ЄСІТС та докази надсилання поданої заяви з додатками до «Електронного кабінету» заінтересованої особи Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України (військової частини НОМЕР_4 ).
Відтак, заявником частково усунуто недоліки, визначені ухвалою місцевого суду, а саме поінформовано суд про наявність у заінтересованих осіб зареєстрованих електронних кабінетів ЄСІТС та частково виконано обов`язок щодо надсилання поданої заяви з додатками заінтересованим особам.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що покладення на заявника, який належним чином виконав вимоги закону про реєстрацію «Електронного кабінету» та подав заяву з використанням ЄСІТС, додаткового тягаря з направлення паперових копій процесуальних документів цінним листом з описом вкладення на адреси заінтересованих осіб, які в обов`язковому порядку зобов`язані зареєструватись в ЄСІТС, є невиправданим. 
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про покладення на заявника обов`язку надати докази надсилання заінтересованим особам копії заяви з додатками до неї, зокрема, у паперовій формі листом з описом вкладення, оскільки не урахував, що у цій справі заінтересовані особи є юридичними особами, зареєстрованими за законодавством України, які реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), в обов`язковому порядку.
Недоліки заяви щодо незазначення заявником повної адреси заінтересованої особи про які зазначено в ухвалі суду від 27 червня 2024 року про залишення заяви без руху, не могли слугувати достатньою правовою підставою для її повернення, оскільки у поданій на виконання вимог ухвали заяві ОСОБА_1 указано дані щодо місцезнаходження заінтересованої особи Командувача ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ), що є достатнім для забезпечення доставки поштової кореспонденції цьому адресату засобами поштового зв`язку.
Ба більше, заінтересовані особи у цій справі мають зареєстровані електронні кабінети в ЄСІТС, тому суд, згідно частини шостої статті 128 ЦПК України, має технічну можливість направляти будь-які процесуальні документи у справі, зокрема судові повістки, до їх електронних кабінетів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом, зокрема, з ініціативи суду.
Законодавець не покладає на суд обов`язок продовжити строк на усунення недоліків у разі часткового усунення недоліків поданої заяви. При цьому указані процесуальні правові приписи не позбавляють суд права у разі усунення недоліків не в повному обсязі постановити ухвалу, якою продовжити строк для усунення недоліків заяви.
Указане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 147/127/17 (провадження № 61-22215св19).
Установивши, що у заяві про усунення недоліків від 03 липня 2024 року ОСОБА_1 не у повному обсязі виконано вимоги ухвалу суду від 27 червня 2024 року про залишення заяви без руху, місцевий суд мав право продовжити строк на усунення недоліків заявником, указавши належний спосіб їх усунення.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 761/33869/14-ц зроблено висновок, що:
«виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».
Суд першої інстанції ці обставини не урахував, застосував неправильне тлумачення процесуальних норм та допустив надмірний формалізм, що у свою чергу позбавило заявника права на доступ до суду і завадило розгляду його вимог, та відповідно є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Підсумовуючи викладене, висновок суду першої інстанції про повернення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення є передчасним, тому ухвалу слід скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Ухвала про повернення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційним судом не вирішувався заява по суті заявлених вимог, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2024 скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                       Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ
судді:                                               Людмила ГОЛОТА
Віталій ОНІЩУК