КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 755/8729/23                                                                  Головуючий у суді І інстанції Коваленко І.В.
Провадження № 22-ц/824/9033/2024                                                   Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
06 листопада 2024 року                                                      м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
 
в с т а н о в и в:
 
У червні 2023 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 105 506,45 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 17 761,52 грн, 3 % річних у розмірі 7 091,43 грн та понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 684,00 грн та 35,00 грн за отриману інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_1 , в тому числі й до квартири АДРЕСА_1 , здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198.
Відповідачки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 1999 року, зареєстровані в цій квартирі та являються споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Починаючи з жовтня 2014 року відповідачки своєчасно не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення, а з серпня 2017 року - за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого станом на 01 травня 2023 року у них утворилась заборгованість у загальному розмірі 105 506,45 грн, з яких заборгованість з централізованого опалення - 53 098,41 грн, заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання - 52 408,05 грн, яку і просив стягнути позивач з відповідачок з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 17 761,52 грн та 3 % річних у розмірі 7 091,43 грн у зв`язку із простроченням виконання ними грошового зобов`язання.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в сумі 12 364,04 грн, інфляційну складову боргу в сумі 885,93 грн, 3 % річних в сумі 359,50 грн, а всього - 13 609,47 грн та судовий збір в сумі 503,25 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в сумі 12 364,04 грн, інфляційну складову боргу в сумі 885,93 грн, 3 % річних в сумі 359,50 грн, а всього - 13 609,47 грн та судовий збір в сумі 503,25 грн.
Стягнуто із ОСОБА_3 користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в сумі 16 485,38 грн, інфляційну складову боргу в сумі 1 181,24 грн, 3 % річних в сумі 479,34 грн, а всього - 18 144,96 грн та судовий збір в сумі 671,00 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачки є співвласниками квартири та особами, які у ній проживають, відповідно, останні разом із членами своєї родини є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за вищевказаною адресою. Оскільки співвласники та мешканці квартири АДРЕСА_1 у період з липня 2014 року користувалися послугами й споживали послуги на  підставі договору № 430056034 від 01 липня 2014 року, виконавець має право з метою захисту своїх інтересів звернутися до суду з позовом про стягнення наявної заборгованості. 
Позивач вказує, що на момент подання позовної заяви у нього з об`єктивних причин була відсутня повна й достовірна інформація з анкетними даними про всіх осіб, яким на праві власності належить дана квартира, а також щодо осіб, що нею користуються, оскільки дана інформація є конфіденційною і у позивача доступу до такої інформації не має, що не позбавляє відповідачів від їх обов`язку щодо сплати вартості наданих їм послуг. 
Наголошує на тому, що законодавство надає кредитору право, у разі солідарного обов`язку боржників (що має місце у даній справі), заявляти вимогу про виконання обов`язку як до усіх боржників разом, так і до когось з них конкретно за вибором кредитора. Таким чином, пред`явлення ТОВ «Євро-Реконструкція» вимог про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги саме до частини споживачів послуг в квартирі, які зобов`язані її утримувати, є правом товариства, як кредитора, яке суд не має права обмежувати. 
Позивач звернувся із позовом до суду про солідарне стягнення усієї заборгованості за вищевказаною квартирою із тих осіб, відомості про яких були наявні у нього, що не позбавляє в подальшому права відповідачів, які солідарно виконали зобов`язання зі сплати коштів за отримані послуги, стягнути ці кошти із інших мешканців житла відповідно до частки споживання кожного. Отже, суд безпідставно відмовив у солідарному стягненні заборгованості із відповідачів і стягнув заборгованість відповідно до їх часток у праві власності.
Відповідачки правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.
Суд першої інстанції встановив, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до квартири АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198 та відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року № 1198-VII, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 01 липня 2014 року є об`єкт господарювання з постачання теплової енергії.
01 липня 2014 року між ТОВ «Євро-Реконструкція» та ОСОБА_1 укладено договір № 430056034 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
У ТОВ «Євро-Реконструкція» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 
Відповідачки, як споживачі послуг, з жовтня 2014 року несвоєчасно здійснюють оплату за надані позивачем та спожиті ними послуги з централізованого опалення та з серпня 2017 року - послуги з постачання гарячої води. Станом на 01 травня 2023 року утворилась заборгованість в сумі 53 098,41 грн за послуги з централізованого опалення та в сумі 52 408,05 грн за послуги постачання гарячої води (а.с. 13-22).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 01 листопада 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Двадцять другої київської державної нотаріальної контори Ковток А.І. за реєстровим № 1-4918, трикімнатна квартира загальною площею 56,77 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності таким особам: ОСОБА_2 - 3/16 частини, ОСОБА_4 - 3/16 частини, ОСОБА_5 - 1/4 частина, ОСОБА_6 - 3/16 частини, ОСОБА_7 - 3/16 частини (а.с. 23).
Отже, відповідачкам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить по 3/16 частки у праві власності на вказану вище квартиру, а відповідачці ОСОБА_5 - 1/4 частка на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 1999 року.
Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місця проживання від 30 червня 2023 року всі відповідачки зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 39-41).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачки є співвласниками квартири, а тому обсяг зобов`язань та відповідальності кожного співвласника має визначатися пропорційно до його частки у праві спільної часткової власності.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачок заборгованості відповідно до їх частки у праві власності на квартиру з наступних підстав.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень цивільного законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
У відповідності до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Статтею 7 цього Закону визначені права і обов`язки споживача (індивідуального споживача), зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплата наданих житлово-комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частинами четвертою статті 9 вказаного Закону встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
За змістом статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
У постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблені правові висновки про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17.
Частиною першою статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника).
Згідно частини четвертої вищевказаної статті виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями статті 544 ЦК України.
Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у житлі власника, адже така особа на рівні з власником користується усіма житлово-комунальними послугами.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ОСОБА_1 01 липня 2014 року був укладений договір № 430056034 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до цього договору ТОВ «Євро-Реконструкція» (виконавець) зобов`язалося своєчасно надавати ОСОБА_1 (споживач) відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.
Суб`єктами користування послугами у пункті 2 договору зазначена власник житлового приміщення (квартири) та чотири члени його сім`ї. Розрахунковим періодом є календарний місяць, а платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири, зареєстровані у ній, отже позивач правомірно пред`явив позов до вказаних осіб.
Позивач надав суду розрахунки заборгованості за надані комунальні послуги, якими підтверджується розмір заявленої заборгованості станом на 01 травня 2023 року.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за надані послуги та погоджується з доводами апеляційної скарги в тому, що звернення ТОВ «Євро-Реконструкція» з вимогами про солідарне стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги лише до трьох співвласників квартири, які зобов`язанні її утримувати, є правом товариства, як кредитора та позивача, яке суд не має права обмежувати.
Позивач звернувся із позовом до суду про солідарне стягнення усієї заборгованості за вищевказаною квартирою із тих осіб, відомості про яких були наявні у нього, що не позбавляє в подальшому права відповідачок, які солідарно виконали зобов`язання зі сплати коштів за отримані послуги, стягнути ці кошти із інших мешканців житла відповідно до частки споживання кожного.
Також позивач наполягав на тому, що відповідачки прострочили виконання грошового зобов`язання, тому з них підлягають стягненню заявлені суми інфляційних втрат і 3 % річних. Проте суд першої інстанції зменшив заявлені позивачем до стягнення суми на підставі Закону України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів також не може погодитись.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) на всій території України з 12 березня 2020 року було введено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Одночасно, відповідно до на приписів підпункту 4 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», оскільки вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (штрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (статті 549-552 ЦК України).
Проте, така заборона не стосується 3 % річних та інфляційних втрат, які передбачені статтею 625 ЦК України та які не є неустойкою (штрафом, пенею), а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер. Така позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц, від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.
Отже, колегія суддів вважає, що нараховані позивачем інфляційні втрати та 3 % річних є правомірними і такими, що відповідачки зобов`язані сплатити позивачу.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищезазначене, висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачок заборгованості за комунальні послуги пропорційно до їх часток у квартирі, а також щодо зменшення заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3 % річних не відповідають фактичним обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат
Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
На підставі викладеного з кожної із відповідачок стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах цієї справи, а саме 2 684,00 грн сплаченого судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 4 026,00 грн - за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, тобто по 2 236,67 грн судового збору з кожної (6 710,00 грн / 3).
З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» задовольнити.
Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» задовольнити.
Стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 105 506,45 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 17 761,52 грн та три проценти річних у розмірі 7 091,43 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» по 2 236,67 грн судового збору з кожної.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Судді:                                                                                   С.А. Голуб
 
Т.А. Слюсар
 
Д.О. Таргоній