ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1567/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/4499/23 Категорія: 304090200 	Кондрацька Н. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       29 листопада 2024 року м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач: ОСОБА_1 ;
представник відповідача – адвокат Крупний Олексій Григорович;

особа, яка подає апеляційну скаргу – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;
представник позивача – адвокат Назаренко Сергій Миколайович

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Придніпровський районного суду м. Черкаси від 01 липня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.07.2022 року здійснено ідентифікацію клієнта та ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.
Підпис відповідача було здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі».
Відповідно до п.3 Договору із відповідачем погоджено використання ОТР пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме при здійсненні будь-якої операції та правочинів між сторонами за допомогою ОТР паролю як простого і електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону клієнта.
У подальшому відповідачка виявила бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», ознайомилася із актуальними умовами кредитування та 30.07.2022 року підписала Паспорт кредиту за допомогою ОТР пароля. Додатково відповідачкою за допомогою ОТР паролю підписаний Графік кредиту. Відповідно до Договору та Графіку кредиту із відповідачкою погоджені наступні умови послуги «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою»: 1.Розмір кредиту: відповідно до Графіку кредиту; 2.Строк кредитування: відповідно до Графіку кредиту; 3. п. 2.4 Договору: Процентна ставка, відсотків річних: 2,9 %; 4. п.2.5 Договору: Кількість та розмір платежів, періодичність: Платежі здійснюються щомісяця рівними частинами згідно Графіку погашення кредиту. 
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, відповідно до умов договору.
Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 29.05.2023 року має заборгованість в розмірі 35921,63 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 35896,63 грн.; 25,00 грн. заборгованість за відсотками.
Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 30.07.2022 року у розмірі 35921,63 грн. та судові витрати у сумі 2684,00 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили б, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 30.07.2022 року.
Списання грошових коштів з карткового рахунку відповідачки відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач звернулася до правоохоронних органів.
Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.07.2024 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідача.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином надані позивачем докази та не надав їм належної оцінки, а тому допустив однобічність та неповноту судового розгляду. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для його скасування.
Вказує, що відповідачка не дотрималася своїх обов`язків по збереженню інформації, щодо своєї банківської карти, а відтак несе ризик втрати коштів зі свого рахунку. Зокрема, перерахуванню коштів з картки відповідачки сприяло розголошення конфеденційної інформації, оскільки переказ коштів з картки відбувся з введенням усіх даних та паролів необхідних для успішного входу у Приват24 та проведення транзакції.
Суд першої інстанції на вказане не звернув увагу, не перевірив належним чином доводи Банку про те, що без розголошення з боку відповідачки, номера банківських карток, ПІН-кодів банківських карток, інша особа, навіть перевипустивши сім-карту або маючи фінансовий номер телефона клієнта, не змогла б зайти до системи «Приват24», змінити фінансовий номер, зняти чи перерахувати кошти.
Вважає, що саме відповідачкою були порушенні умови договору, за яким клієнт зобов`язався негайно інформувати банк, а також правоохоронні органи про факт втрати карти, ПІН-коду, сім-карти мобільного телефону. Зазначені умови договору відповідачкою не виконано. Всі операції, які були здійсненні відповідачкою, були забезпеченні авторизацією, ОТР-паролі для входу в комплекси та підтвердження платежів надсилалися на фінансовий номер відповідачки.
Отже, відповідачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з його карткового рахунку та неправомірних дій банку.
Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позичальника до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку певних обставин, передбачених ними.
В разі встановлення обставин правопорушення та винної особи, відповідач має право звернутися до такої особи з цивільним позовом про відшкодування завданих збитків.
Оскільки, позичальник зобов`язання належним чином не виконала, розголосила персональні дані третім особам, то зобов`язана повернути використані кредитні кошти та відсотки за користування коштами.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Крупний О.Г. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
Звертає увагу на те, що банком не надано доказів розголошення ОСОБА_1 третім особам інформації про те, що абонентський номер телефону НОМЕР_1 є її фінансовим номером в АТКБ «ПриватБанк», що за цим номером можливо увійти в додаток «Приват24», про наявність рахунків в банку та дані за допомогою яких можливо провести її ідентифікацію та ініціювати фінансові операції від її імені.
ОСОБА_1 вважає, що в мобільному додатку «Приват24» є функція «Забули пароль» з допомогою якої треті особи мають можливість змінити пароль доступу до мобільного додатку «Приват24» при контролі за фінансовим номером телефону. Контрольна інформація по рахунках ОСОБА_1 зберігається тільки в банку і третім особам вона її не передавала. Твердження Банку, що він має надійну систему захисту інформації по клієнтах банку та свого програмного забезпечення, спростовується судовою практикою по аналогічних спорах (заволодіння коштами клієнтів банку шляхом шахрайських дій третіми особами).
Відповідачка 30.07.2022 року написала заяву в управління поліції, яка була після вихідних зареєстрована 01.08.2024 року і по результатах розгляду якої було відкрито кримінальне провадження.
На час розгляду справи ВП № 4 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування.
Отже, ОСОБА_1 не може нести відповідальність за здійснення платіжних операцій по її рахунках, оформлення кредитних зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк» і отримання товару в магазині «Комфі» м. Кривий Ріг у період з 29 по 30 липня 2022 року, так як позивач не надав суду належних та допустимих доказів сприяння нею втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Факт звернення ОСОБА_1 до Банку про скасування спірних транзакцій та здійснення перевірки, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій не заперечується позивачем.
Крім того, про результати службового розслідування за вказаним фактом АТКБ «ПриватБанк» відповіді ОСОБА_1 не надав.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 30.07.2022 року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» за договором банківського обслуговування, даний факт не заперечується відповідачкою. 
Банк в позовній заяві зазначив, що 29.07.2022 року було здійснено ідентифікацію клієнта та ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підпис відповідачкою було здійснено власноруч на планшеті, як передбачено вимогами Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі».
30.07.2022 року ОСОБА_1 ознайомилася з умовами кредитування та отримала послугу «Миттєва розстрочка «Оплата частинами», з використанням ОТР пароля підписала Паспорт кредиту та Графік кредиту.
Згідно довідки, яку надав АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що 30.07.2022 року вона отримала кредитну картку НОМЕР_2 , цього ж дня встановлений на картці кредитний ліміт у розмірі 49998,00 гривень, 30.07.2022 року – кредитний ліміт зменшено.(а.с. 9).
На підтвердження заборгованості у відповідачки Банк надав виписку за договором б/н за період з 30.07.2022 року по 31.05.2023 року, з якої вбачається, що 30.07.2022 року було здійснено банківські операції – покупка, грошові перекази на суму 49998,00 грн. та поповнення картки, грошові перекази у сумі 7142,57 грн.
Позивач стверджував, що відповідачка зобов`язання за кредитним договором щодо погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом систематично належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 29.05.2023 року має заборгованість, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 35896,63 грн., заборгованості за відсотками - 25,00 грн.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.08.2022 року, 02.08.2022 року до ЄРДР за №12022250310001573 внесено відомості про те, що до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали по заяві ОСОБА_1 про те, що 30.07.2022 року невстановлена особа, представилась представником мобільного оператору «Київстар», під приводом блокування номеру та необхідністю оновлення системи, отримала доступ до банківських картки заявниці, вчинила несанкціоноване втручання в роботу банківської системи та викрала грошові кошти, чим завдала значної шкоди. Правова кваліфікація злочину ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.59, т. 1) 
На час розгляду справи Відділенням поліції № 4 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування.
ОСОБА_1 01.08.2022 року звернулася до Голови правління АТ КБ «ПриватБанк» із заявою, у якій повідомила, що на її номер телефону ( НОМЕР_1 біля 17 год. 29.07.2022 року зателефонував невідомий чоловік з мобільного номеру оператора «Київстар» номер НОМЕР_3 , який представився працівником служби безпеки «Київстар». У ході розмови, останній порекомендував здійснити їй певні операції, розповів інструкцію. Того ж дня, біля 20-00 год на телефон прийшло сповіщення, що її сім карта з номером НОМЕР_4 не працює. Вранці 30.07.2022 у сервісному центрі «Київстар» їй було повідомлено, що її номер зламано та 29.07.2022 змінено фінансовий номер. При перевірці карткових рахунків з`ясувалось зняття коштів із зарплатної карти та універсальної у розмірі 120000 грн. 
Також, 01.08.2022 року відповідачка звернулася в кіберполіцію із заявою про шахрайство.
16.08.2024 року на адресу позивача відповідачкою було направлено претензію щодо повернення безпідставно списаних коштів 30.07.2022 року у сумі 42454, 00 грн. з її рахунку та списання всієї її заборгованості (кредиту), яка виникла з 30.07.2022 року, оскільки дані платіжні операції були здійсненні не по її волевиявленню, оскільки даний факт підтверджується переказом коштів фізичній особі ОСОБА_2 , яку вона не знає та оформленням кредиту на покупку у магазині «Комфі» м. Кривий Ріг за сервісом «Оплата частинами», в той час як 30.07.2022 року вона перебувала у м. Черкаси.
Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 23.08.2022 року у задоволенні претензії ОСОБА_1 від 16.08.2022 року було відмовлено.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем – особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Відповідно до частин сьомої – дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».
Суд першої інстанції встановив, що позивач не довів того, що відповідачка  ОСОБА_1  свідомо сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.Крім того, як вказано у відповіді на відзив від 22.12.2023 року перевіркою сервісів банку було встановлено зміни у обліковому записі (зміна паролю та логіну) та вхід до Приват 24 по клієнту ОСОБА_1 з нетипового для клієнта пристрою та регіону входження, м. Кривий Ріг, що є нетиповим місцем її проживання (мешкання). Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідачка повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів.
Як вбачається з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 11.08.2022 року Банком встановлено, що переказ коштів з карток був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24. Вхід в Приват 24 був здійснений під її ( ОСОБА_1 ) авторизацією. При даній процедурі клієнт вводить своє ім`я користувача і пароль входу у Приват 24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання її фінансового телефону та іншої особистої інформації. Підставою відмови банк визначив правильне введення ПІН-коду карток. Рекомендовано звернутися до правоохоронних органів.
Отже, оскільки не доведено волевиявлення ОСОБА_1 на перерахування коштів 30.07.2022 року у зазначеному розмірі, то і проценти як плата за користування цими коштами у розмірі 25,00 грн. не повинні стягуватися, з огляду на те, що ОСОБА_1 кредитними коштами не користувалася.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що списання грошових коштів з карткового рахунку відповідачки відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідачка звернулася до правоохоронних органів.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи нічим не підтверджено та не наведено підстави, визначені у ст. 376 ЦПК України, які б давали підстави скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі.
Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2024 року залишити без змін.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2024, судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, 

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

       Судді