УХВАЛА 
21 жовтня 2024 року                                                       
м. Київ
справа № 127/16144/24
провадження № 61-13744ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
розглянув касаційну скаргу адвоката Михайленка Дмитра Валерійовича на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2024 року про застосування заходів процесуального примусу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики,
ВСТАНОВИВ: 
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики.
Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 02 липня 2024 року, заяву ОСОБА_1 задоволено.
Забезпечено позов ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та знаходяться на усіх їх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах ціни позову 6 296 747, 14 грн.
Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2024 року (провадження 
№ 61-11007ск24) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 02 липня 2024 року.
У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2024 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2024 року задоволено частково.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2024 року в частині вирішення вимог клопотання ОСОБА_2 про скасування такого заходу забезпечення позову як арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та/або ОСОБА_3 та знаходяться на усіх їх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах ціни позову 6 296 747, 14 грн, вжитого ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року, змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2024 року в частині вирішення вимог вказаного клопотання про скасування такого заходу забезпечення позову як арешт на майно, що належить відповідачам, у межах ціни позову 6 296 747, 14 грн., вжитого ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року, залишено без змін.
У межах зазначеного апеляційного провадження щодо перегляду ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2024 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову, представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокатом Михайленком Д. В. 13 вересня 2024 року подано клопотання про долучення доказів, а саме виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , яке обґрунтоване тим, що під час підготовки та подання апеляційної скарги у заявника була відсутня виписка по цьому картковому рахунку, а викладена у даній виписці інформація має суттєве значення для розгляду справи та підтверджує використання вказаного рахунку виключно для зарахування заробітної плати. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2024 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що із виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що така містить відомості про зарахування на вказаний рахунок ОСОБА_2 у виді заробітної плати, які були здійснені ще до подачі апеляційної скарги представником ОСОБА_2 - адвокатом Михайленком Д. В., однак такого доказу суд першої інстанції не досліджував, натомість заявник не обґрунтував у клопотанні про долучення доказів поважності причин неподання вказаного доказу до суду першої інстанції із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, разом з тим, матеріали справи не містять доказів та не вказують на обставини, які б завадили йому це зробити.
17 вересня 2024 року, в день призначеного судового засідання, представником відповідачів - адвокатом Михайленком Д. В. повторно подано клопотання про долучення доказів, яке обґрунтоване тим, що під час підготовки та подання клопотання про скасування заходів забезпечення позову й апеляційної скарги у ОСОБА_2 була відсутня виписка по картковому рахунку від банківської установи. Дана виписка датована 09 серпням 2024 року й охоплює період зарахування на картковий рахунок грошових коштів від роботодавця з грудня 2023 року, тобто з моменту, коли ОСОБА_2 почав працювати у свого роботодавця, тому вказана виписка не могла бути подана до суду першої інстанції, оскільки її ще не існувало.
В судовому засіданні адвокат Михайленко Д. В. повідомив, що йому відомо про ухвалу апеляційного суду від 16 вересня 2024 року, якою відмовлено в долученні до матеріалів справи доказів, саме тому він повторно звернувся до апеляційного суду з клопотанням про долучення того самого доказу з більш детальним обґрунтуванням.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2024 року визнано подання представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокатом Михайленком Д. В. клопотання про долучення доказів від 17 вересня 2024 року  зловживанням процесуальними правами.
Клопотання адвоката Михайленка Д. В. від 17 вересня 2024 року залишено без розгляду.
Застосовано до адвоката Михайленка Д. В. заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 1 000,00 грн, шляхом стягнення вказаної суми в дохід Державного бюджету України.
Апеляційний суд, встановивши, що стороною відповідача в особі адвоката Михайленко Д. В. повторно подано клопотання з тих самих підстав та щодо того самого доказу, яке вже було вирішено судом, дійшов висновку, що така процесуальна поведінка суперечить пункту 1 частини другої статті 44 ЦПК України, що є підставою для визнання зловживанням адвокатом процесуальними правами адвокатом.
Довід повторно поданого клопотання, що виписка по картковому рахунку датована 09 серпня 2024 року, а тому не могла бути подана до суду першої інстанції разом з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, суд апеляційної інстанції відхилив, адже ОСОБА_2 , отримуючи заробітну плату, її зарахування на вказаний картковий рахунок з грудня 2023 року не був позбавлений можливості отримати відповідні відомості по вказаному рахунку заздалегідь та долучити такі відомості до згаданого клопотання про скасування заходів забезпечення позову.
У жовтні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката Михайленка Д. В. на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2024 року.
У касаційній скарзі адвокат Михайленко Д. В., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення.
Касаційна скарга мотивована тим, що його процесуальні дії не є зловживанням правами, а є захистом прав та інтересів відповідачів. Вважає, що процесуальний закон не забороняє повторне подання клопотання із наведенням інших підстав та обґрунтувань такого клопотання.
Також, на переконання заявника, апеляційний суд застосував дві міри покарання, присічну та компенсаторну за одне порушення. 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
За правилами частин третьої, четвертої статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Апеляційним судом встановлено, що адвокатом Михайленком Д. В. повторно подано клопотання щодо долучення того самого письмового доказу з тих самих підстав (його оцінки) та обґрунтувань (доказ, який підтверджує арешт коштів (рахунку) відповідача, відкритого для зарахування заробітної плати), тобто щодо клопотання, яке вже вирішено судом раніше. 
За наведених обставин Вінницький апеляційний суд обґрунтовано застосував положення пункту 1 частини другої статті 44 ЦПК України та підставно визнав зловживання адвокатом Михайленком Д. В. процесуальними правами щодо подачі клопотання, яке раніше судом вже було вирішено.
Серед іншого слід врахувати, що особа, яка має статус адвоката, тобто знавець права, не може допускати зловживання процесуальними права і до її процесуальних дій суди мають ставитись більш прискіпливо на противагу ні ж до пересічної особи, яка не є фахівцем в галузі права, та її певна процесуальна поведінка може бути наслідком необізнаності з нормами процесуального права.
Тобто, адвокат, реалізуючи процесуальні права та обов`язки, вчиняючи дії в інтересах осіб, представництво інтересів яких він здійснює в суді, обізнаний про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема наслідки, передбачені частинами третьою, четвертою статті 44 ЦПК України, яка є загальною нормою процесуального права, розміщеною у Главі 4 вказаного Закону.
Також, суд апеляційної інстанції доречно звернув увагу адвоката, що повторно подане клопотання стосується долучення доказу - виписки по картковому рахунку відповідача ОСОБА_2 , який відкритий для зарахування заробітної плати, зокрема за період з грудня 2023 року, який (доказ) об`єктивно міг бути доданий до клопотання про скасування заходів забезпечення позову, адже така банківська інформація стосується безпосередньо відповідача, труднощі отримання якої ним необґрунтовано.
Дата видачі (формування) банківської виписки - 09 серпня 2024 року та її платність для відповідача ОСОБА_2 не зумовлюють об`єктивних складнощів в отриманні такої інформації відповідачем у період з грудня 2023 року до 15 липня 2024 року (ухвала суду першої інстанції).
Серед іншого, звертаючись у липні 2024 року із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, представник, зокрема ОСОБА_2 - адвокат Михайленко Д. В., в тому числі, наводив обґрунтування, що банківський рахунок відповідача, на який нараховується заробітна плата, арештований.
З урахуванням положень частини першої статті 81 ЦПК України, очевидно, що до вказаного клопотання та на підтвердження його міркувань та доводів, стороною відповідача мали бути подані відповідні докази, зокрема щодо арештованого банківського рахунку, водночас, як вбачається зі змісту ухвал Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2024 року та від 17 вересня 2024 року, такий доказ відповідачем поданий не був.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що повторно подане клопотання 17 вересня 2024 року є зловживанням процесуальними правами, а тому таке клопотання підлягає залишенню без розгляду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.
З огляду на зловживання адвокатом Михайленком Д. В. процесуальними правами, Вінницький апеляційний суд дійшов правильного висновку про стягнення із заявника в дохід держави штрафу в сумі 1 000,00 грн.
Довід касаційної скарги, що апеляційний суд застосував дві міри покарання, присічну та компенсаторну за одне порушення є неправильним тлумаченням заявником норм процесуального права, оскільки частиною другою статті 44 ЦПК України визначено випадки, за умови яких суд може визнати зловживанням процесуальними правами, а частина четверта вказаної норми права визначає застосування судом заходів у випадку зловживання процесуальними правами, які (заходи) передбачені у Главі 9 вказаного Закону. 
Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм права та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судом, зводяться до переоцінки судами доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування апеляційним судом норм права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга адвоката Михайленка Д. В. на ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року є необґрунтованою.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Михайленка Дмитра Валерійовича на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2024 року про застосування заходів процесуального примусу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики.
Копію ухвали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                      Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. В. Білоконь 
                                                                                                                  О. М. Осіян