Справа № 307/1948/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2024                 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю. за участі захисника-адвоката Полгара М.З., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2024 року, про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
                                        В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2024 рокунакладено на ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.
Відповідно до постанови, -  ОСОБА_1 10.05.2024 о 21.00 год. в с. Нижня Апша, вул. Дібрівська, керував транспортним засобом марки «Мерседес-Бенц Sprinter 316 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку категорично відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись з даною постановою,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вказує, що наданими поліцейським відеозаписами не підтверджено факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, як біля будинку так і в медичному закладі, а тому обставини зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваній постанові суду, стосовно його відмови від проходження огляду є необґрунтованими. Зазначає, що вказані у постанові порушення є надуманими, так як з наявного в матеріалах справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП, відеозапису, який відображає всі обставини за його та поліції участі, не підтверджується ні факт керування ним транспортним засобом з непристебнутим ременем безпеки, а ні вимога поліцейського про пред`явлення ним посвідчення водія. 
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши пояснення захисника – адвоката Полгара М.З в інтересах ОСОБА_1 , який доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Ці вимоги закону, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при розгляді справи щодо  ОСОБА_1 належним чином дотримані.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №488626 від 10 травня 2024 року слідує, що 10.05.2024 о 21.00 год. в с. Нижня Апша, вул. Дібрівська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Мерседес-Бенц Sprinter 316 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку категорично відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 від пояснень по суті порушень відмовився, зі змістом протоколу та про час та місце розгляду справи ознайомитися відмовився, від підпису протоколу про адміністративне правопорушення також відмовився. 
Незважаючи на заперечення вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; копією постанови серії БАД №269901 від 10.05.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП за порушення п.п. 2.1а та 2.3 в Правил дорожнього руху України, та на нього накладено адміністративне стягнення у розмірі 510 грн. Дана постанова не оскаржена та набрала законної сили; носієм інформації у виді DVD-R диску на якому відображено події, які мали місце 10.05.2024; рапортом поліцейського від 10.05.2024 згідно якого слідує, що під час чергування в добовому наряді в с. Нижня Апша, вул. Дібрівська о 21.00 год. був зупинений автомобіль марки «Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та медичному закладі відмовився.
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.
Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводами ОСОБА_1 , який заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.
Доводи апеляційної скарги про те, що не підтверджується ні факт керування ним транспортним засобом з непристебнутим ременем безпеки, а ні вимога поліцейського про пред`явлення ним посвідчення водія, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що наявною у справі копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД №269901 від 10.05.2024, відповідно до якої водій ОСОБА_1  10 травня 2024 року о 21 год. 00 хв. по вул. Дібрівська в с. Нижня Апша Тячівського району Закарпатської області, керуючи транспортним засобом марки «Мерседес-Бенц» д.н.з.  НОМЕР_1  не був пристебнутий ременем безпеки та не пред`явив посвідчення водія, чим порушив п.п. 2.1а та 2.3в Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП за що на нього накладено адміністративне стягнення у розмірі 510 грн. і якане скасована у встановленому законом порядку, суд апеляційної інстанції визнає встановленим факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин встановлених судом першої інстанції.

Разом з тим, жодних заяв або клопотань, або інших пояснень ОСОБА_1 з приводу незаконних дій працівників поліції матеріали провадження не містять, а незгода з діями працівників поліції була висловлена ним лише під час подачі апеляційної скарги, що можна розцінювати, як спосіб захисту останнього.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення працівниками поліції складено з порушеннями ст. 256 КУпАП, нічим не підтверджуються. Всі матеріали справи зібрані працівниками поліції, які діяли в межах своїх повноважень, а протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1ст. 130 КУпАП щодо водія ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Більш того, такі доводи не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення, оскільки не є такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 чи його представник оскаржували дії працівників поліції щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях  ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Дії  ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а висновок суду першої інстанції, про керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та відмову особи від проходження у встановленому порядку освідчення на стан алкогольного сп`яніння, чим порушено п. 2.5 Правил дорожнього руху, жодним чином не спростовано. Інші доводи апелянта до уваги на приймаються, оскільки вони не обґрунтовані.
Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в МЮУ 11.11.2015 за № 1413/27858 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Оскільки водій ОСОБА_1 за наявності ознак алкогольного сп`яніння, як особа, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, тому в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тобто сам факт відмови ОСОБА_1 як особи, що керувала транспортним засобом, від проходження огляду, був причиною притягнення його до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, посилання ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є безпідставними та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміновані йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п. 2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).

Отже, водій ОСОБА_1 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Всі інші доводи, наведені  ОСОБА_1 в апеляційній скарзі були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.
Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення  ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.
Накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.
Місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При розгляді справи апеляційний суд не встановив порушень законодавства про адміністративні правопорушення суддею суду першої інстанції, які ставили б під сумнів його висновки, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування постанови судді.
Зважаючи на вищевикладене апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
        Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага