П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
11 грудня 2024 року                                                                                   м. Київ

Справа № 755/6465/24
Провадження № 22-ц/824/12510/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 11 грудня 2024
            Повний текст постанови складено 13  грудня 2024 року

Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Желепи В.В.
 
сторони:
 
заявник:                                              ОСОБА_1 
Заінтересовані особи:                      Дніпровський районний суд міста Києва, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 
Дніпровський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України (м. Київ)
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Хромової О.О. 18 квітня 2024 року,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про відновлення виконавчих проваджень та заміну боржника у виконавчих провадженнях, заінтересовані особи: Дніпровський районний суд міста Києва, АТ КБ «ПриватБанк», Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України (м. Київ).
У вказаній заяві просила:
1) відновити виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року по справі № 755/2895/17 щодо стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 320,00 грн;
2) відновити виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2017 року по справі № 755/16772/17 щодо стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 320,00 грн;
3) відновити виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року по справі № 755/11061/18 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 2 386,72 грн;
4) замінити боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, які знаходяться на примусовому виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ).
Заяву обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3. На підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачам у зв`язку із відсутністю майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. ІНФОРМАЦІЯ_2 боржник ОСОБА_2 помер, вона є єдиним спадкоємцем. У зв`язку із казаним просить відновити виконавчі провадження та замінити боржника у таких виконавчих провадженнях.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року, заяву  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський районний суд міста Києва, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Дніпровський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України (м. Київ), про відновлення виконавчих проваджень та заміну боржника у виконавчих провадженнях, повернуто заявникові без розгляду.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.
Посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Полтавська Н.В. підтримала доводи апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача,  з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,  виходячи з наступного. 
Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Встановлено, що  заяву подано у порядку Розділу VI ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)», у мотивувальній частині заяви заявник посилається на положення статті 442 ЦПК України.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частини перша та друга статті 55 ЦПК України).
У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша та друга статті 442 ЦПК України). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини перша та друга статті 15 Закону про виконавче провадження).
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону про виконавче провадження).
Частина четверта статті 4 Закону про виконавче провадження регулює питання повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Зокрема, однією з підстав відповідно до пункту 2 частини четвертої цієї статті є пропуск встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Стаття 11 Закону про виконавче провадження регулює загальні строки виконавчого провадження, а стаття 12 - строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку. Строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем (частина перша статті 11 Закону про виконавче провадження). Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону про виконавче провадження).
У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження (частина п`ята статті 15 Закону про виконавче провадження).
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення (згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закону про виконавче провадження). Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (згідно із частиною п`ятою статті 26 Закону про виконавче провадження).
Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону (пункт 5 частини першої статті 34 Закону про виконавче провадження).
Стаття 37 Закону про виконавче провадження регулює підстави для повернення виконавчого документа стягувачу. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону про виконавче провадження).
Стаття 39 Закону про виконавче провадження регулює питання закінчення виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац другий частини першої статті 40 Закону про виконавче провадження). Стаття 41 цього Закону регулює питання відновлення виконавчого провадження.
Відповідно до ст. 41 Закону про виконавче провадження у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.
 
Як вбачається з апеляційної скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про те, що суд не вирішує питання про відновлення виконавчого провадження з посиланням на постанову Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 у якій зазначено, «що у разі смерті сторони виконавчого провадження виконавець має перевірити, чи допускається відповідні правовідносини правонаступництво. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував вимоги законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником,  у тому числі у зв`язку зі смертю боржника».
Разом з тим, дослідивши матеріали справи та вказану постанову Верховного Суду суд дійшов до висновку, що вказаною постановою встановлено порядок звернення для відновлення виконавчого провадження після смерті особи.
За таких обставин, з врахуванням постанови Верховного Суду, оскільки виконавець не врахував смерті особи, ОСОБА_1 мала звернутись до суду зі скаргою на дії державного виконавця для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.
Проте, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не зверталась до суду зі скаргою на дії державного виконавця для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, а звернулась до суду із заявою про відновлення виконавчого провадження та заміну сторони, а тому порушила порядок звернення до суду.
Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що доводи апелянта в цій частині, є необґрунтованими.
Разом з тим, посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 є необґрунтованим, оскільки у вказаній справі заявником було надано докази правонаступництва а саме заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення від стягувача до заявника на підставі договору прав вимоги до боржника.
Проте, доказів правонаступництва апелянтом до матеріалів справи долучено не було, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що апелянтом не доведена наявність підстав для висновку щодо необґрунтованості та незаконності ухвали суду першої інстанції, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвали суду залишити без змін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383, 390 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -  залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач                                                                             А. М. Стрижеус
Судді:                                                                                               Л.Д. Поливач
                                                                                                                    О. І. Шкоріна