ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/8420/22                                                         Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 грудня 2024 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача:                                                                                                                  Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                               Грибан І.О., Карпушової О.В.,  
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_2 , командира військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до командира військової частини НОМЕР_2 , командира військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_3 , у якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 12 жовтня 2022 року №61РС (ос) в частині, що стосується переміщення позивача;
- визнати протиправними та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 21 жовтня 2022 року №240 в частині, що стосуються позивача;
- зобов`язати командира в/ч НОМЕР_1 виплатити йому одноразову додаткову грошову виплату за участь в розмінуванні на підставі бойових розпоряджень на проведення цих робіт від 29 червня 2022 року № 20дск, від 15 липня 2022 року № 22дск; заборгованість, яка утворилась внаслідок недоплаченої частки додаткової грошової винагороди, в розмірі по 70000 грн/міс, за період з 05 квітня по 16 вересня 2022 року; невиплачену щорічну виплату учасникам бойових дій до 9 травня; видати речове майно (чи його заміну) за встановленими нормами забезпечення і інструкцією з речового забезпечення; після повного розрахунку за період військової служби у в/ч НОМЕР_1 з 24 лютого по 21 жовтня 2022 року - день виключення позивача із складу в/ч НОМЕР_1 , звільнити його з військової служби.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження (знищення) мін відповідно до затверджених актів від 02.07.2022 та від 16.07.2022.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження (знищення) мін відповідно до затверджених актів від 02.07.2022 та від 16.07.2022.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі представник військової частина НОМЕР_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення щодо нарахування та виплати позивачу винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, травлення і знешкодження (знищення) мін відповідно до затверджених актів від 02.07.2022 та від 16.07.2022, і прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд помилково прийняв таке рішення, не дослідивши наявні у позивача докази.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не дотримався норм процесуального права, оскільки не вжив заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин справи. 
Апелянт стверджує про протиправність його переміщення в іншу військову частину за приписами пункту 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, як військовослужбовця за призовом, оскільки призов здійснено з недотриманням установленого порядку.
Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не повністю досліджено усі надані позивачем докази.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024, від 21.10.24, від 19.11.2024 та 11.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Від представника військової частина НОМЕР_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення.
У строк, встановлений судом, письмового відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріал справи, ОСОБА_1 наказом в/ч НОМЕР_1 від 24.02.2022 №1 призначений на посаду старшого стрільця ІНФОРМАЦІЯ_2, ВОС-НОМЕР_8, шпк - «старший солдат». 
Відповідно до наказу від 12.10.2022 №61РС згідно пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, старшого солдата ОСОБА_1 , водія інженерно-саперного взводу НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони увільнено від займаної посади в регіональному управлінні Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і призначено до цього самого управління на посаду солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу НОМЕР_6 батальйону резерву (в/ч НОМЕР_7 ), ВОС - НОМЕР_9.
Наказом військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2022 №240 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення як такого, що вибув до нового місця служби.
Вважаючи свої права порушеними,  позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Щодо доводів апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, травлення і знешкодження (знищення) мін відповідно до затверджених актів від 02.07.2022 та від 16.07.2022, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до пункту 3 Розділу XIX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 виплата винагороди за розшук, піднімання, знешкодження або знищення вибухонебезпечних предметів під час очищення територій та інших об`єктів після надзвичайних ситуацій унаслідок пожеж, вибухів (у тому числі на арсеналах, базах (складах)) здійснюється в таких розмірах (у відсотках посадового окладу за 13 тарифним розрядом, установленим у   додатку 1   до постанови № 704).
Підставою для виплати винагороди за розшук, піднімання, знешкодження або знищення вибухонебезпечних предметів під час очищення територій після надзвичайних ситуацій унаслідок пожеж, вибухів на арсеналах, базах (складах) та інших військових об`єктах є:
витяг з розпорядчого документа вищого штабу на виконання завдання з очищення місцевості від вибухонебезпечних предметів або знищення вибухонебезпечних предметів;
наказ командира військової частини, в якій виконувалось завдання, на виконання робіт з очищення місцевості від вибухонебезпечних предметів або знищення вибухонебезпечних предметів, у якому зазначаються місце, дата, поіменно особовий склад, який залучається до складу групи розмінування (знищення);
акт виконаних робіт з очищення місцевості (акваторії, об`єкта) від вибухонебезпечних предметів (знешкодження та (або) знищення виявлених вибухонебезпечних предметів), затверджений командиром військової частини, в якій виконувалось завдання.
Аналізуючи вказані норми законодавства суд зазначає, що винагорода у відсотках від посадового окладу військовослужбовцям, які під час проходження служби здійснюють розшук, піднімання, розмінування та знешкодження (знищення) вибухових предметів, а також тралення і знешкодження мін, залежно від характеру робіт та кількості виявлених та знешкоджених предметів здійснюється за кожним актом.
Позивачем до суду першої інстанції надано акти виконаних робіт з очищення місцевості (акваторії, об`єкта) від вибухонебезпечних предметів (знешкодження та (або) знищення виявлених вибухонебезпечних предметів), затверджені командиром військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2022 та від 16.07.2022.
Згідно акту від 02.07.2022 встановлено, що роботи проводились у період з 29 по 30 червня 2022 року черговим складом спеціальної групи інженерно-саперного взводу, задіяної згідно бойового розрахунку взводу. Особовий склад групи призначений бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2022 №20 у кількості трьох військовослужбовців, в тому числі водія-сапера ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_1 . Встановлено, що з огляду на кількість знешкоджених предметів більше 25 одиниць за день роботи у районі ведення бойових дій, визначеному наказом головнокомандувача ЗСУ від 01.07.2022 №184, особовий склад групи має право на виплату винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів у розмірі 20% посадового окладу за 13 тарифним розрядом за кожен день роботи 29 і 30 червня 2022.
Згідно акту від 16.07.2022 встановлено, що роботи проводились 15 липня 2022 року черговим складом спеціальної групи інженерно-саперного взводу, задіяної згідно бойового розрахунку взводу. Особовий склад групи призначений бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2022 №22 у кількості трьох військовослужбовців, в тому числі водія-сапера ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_1 . Встановлено, що з огляду на кількість знешкоджених предметів більше 25 одиниць за день роботи у районі ведення бойових дій, визначеному наказом головнокомандувача ЗСУ від 01.08.2022 №212, особовий склад групи має право на виплату винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів у розмірі 20% посадового окладу за 13 тарифним розрядом за один день роботи.
Таким чином, позивачем доведено в ході розгляду справи протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати винагороди за здійснення розшуку, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, а також тралення і знешкодження мін відповідно до затверджених актів від 02.07.2022 та від 16.07.2022, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 не містить будь-яких доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції в цій частині.
Крім того, посилання апелянта про те, що у останнього відсутні вказані вище акти, а тому і відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, є необґрунтованими, оскільки такі обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні нарахування та виплати винагороди. Більше того, акти від 02.07.2022 та від 16.07.2022 затверджені командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 .
Виходячи із зазначеного, апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 не підлягає задоволенню.
Щодо доводів, які викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, у пунктах 1-55 апеляційної скарги ОСОБА_1 наводить ті доводи, які стосуються позовної вимоги позивача щодо визнання таким, що порушує права позивача наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 №1. 
Колегія суддів не надає зазначеним доводам жодної оцінки, оскільки ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_2 , командира військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_3 про визнання таким, що порушує його права наказ командира В/ч НОМЕР_1 від 24.02.2022 № 1 залишено без розгляду. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року - залишено без змін.
Щодо доводів апелянта про порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: не вжито заходів щодо витребування судом доказів у справі на подані клопотання позивачем, колегія суддів зазначає наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що судом надано оцінку кожному заявленому позивачем клопотанню та за результатами розгляду зазначених клопотань винесено процесуальні ухвали від 08.12.2022, від 27.12.2022, від 26.01.2023, від 02.02.2023, від 02.03.2023.
Таким чином, колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час вирішення спору по суті.
Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частина НОМЕР_2 від 12.10.2022 №61РС (ос) в частині, що стосується переміщення позивача, суд апеляційної інстанції встановив наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 12.03.92 N 2232-XII (далі -   Закон N 2232-XII   у редакції на час спірних відносин).
Згідно частини першої статті 1   Закону N 2232-XI, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 цього   Закону).
Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина третя статті 1   Закону N 2232-XII).
Відповідно до частини другої статті 2 цього   Закону, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2   Закону N 2232-XII).
Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями, зокрема, шляхом призову громадян України на військову службу (частина перша статті 4   Закону N 2232-XII).
Відповідно до частини сьомої статті 6   Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу "   порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
Військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули (частина тринадцята статті 6   Закону N 2232-XII).
За змістом статті 3 цього Закону правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон,   Закон України "Про оборону України",   Закон України "Про Збройні Сили України",   Закон України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2   Закону N 2232-XII).
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008 (далі - Положення N 1153 в редакції на час спірних відносин).
Питання призначення, переміщення військовослужбовців по службі регламентовано пунктами 81-96, 109, 112, 113, 114, 257 Положення N 1153.
Згідно із пунктом 110 Положення переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх з посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.
Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється: між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування.
Пунктом 112 Положення передбачено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім чітко визначених Положенням випадків, а саме:
- неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
- неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
- потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення (пункт 257 Положення).
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153, визначаються Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року N 170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 р. за N 438/16454 (далі -Інструкція N 170в редакції на час спірних відносин).
Згідно з абзацом дев`ятим пункту 4.13 розділу ІV Інструкції N 170в особливий період, для доукомплектування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту військовослужбовці за набутим досвідом служби можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю без проведення відповідної підготовки (перепідготовки). Такі військовослужбовці після їх призначення на посаду підлягають направленню на підготовку (перепідготовку) за новою спеціальністю у встановленому порядку. 
Обґрунтовуючи протиправність оскарженого наказу, позивач наполягає, що відповідачем здійснено протизаконне переміщення без його згоди в іншу місцевість, без врахування стану його здоров`я і особистих життєвих обставин.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що наказ по особовому складу прийнятий відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними Законом N 2232-ХІІта іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до абзацу 2 пункту 257 розділу XIV Положення N 1153 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Пунктом 112 Положення N 1153/2008 визначено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
При цьому,   військовослужбовець, який проходить військову службу   за   призовом, переміщується   у   зв`язку   із   службовою необхідністю   та за   станом здоров`я на нове місце   військової служби без його згоди.
Таким чином, враховуючи, що на час виникнення спірних правовідносин в Україні діяв і продовжує діяти воєнний стан, військова частина НОМЕР_2 мала право здійснити переміщення позивача на нове місце служби з однієї військової частини до іншої без його згоди, з метою доукомплектування Збройних Сил України, що обумовлено обставинами особливого періоду.
Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем не наведено жодної конкретної обставини, що виключала можливість його переведення на посаду без надання згоди та яка існувала на час прийняття оскаржуваного наказу, і матеріали справи таких доказів не містять.
Відповідно до абзацу 5 пункту 4.11 розділу IV Інструкції N 170, підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців в умовах особливого періоду є документи, визначені пунктом 1.5розділу І цієї   Інструкції. В свою чергу, в пункті 1.5розділу І Інструкції N 170 визначає, що для встановлення, зміни, зупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу оформляється План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16).
Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 був включений у План переміщення осіб солдатського складу на посади номенклатури призначення начальника регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », затверджений начальником Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » полковником ОСОБА_3 та в подальшому у наказ начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) №61РС від 12.10.2022 про увільнення позивача від займаної посади і призначення до цього самого управління на посаду солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу НОМЕР_6 батальйону резерву.
Не доведення позивачу плану переміщення, не отримання згоди на переміщення, не свідчить про протиправність оспорюваного наказу, прийнятого на виконання наказу по особовому складу.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу грошову винагороду у розмірі 70 000,00 грн на місяць за період з 05 квітня по 16 вересня 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.
   Так, з 24.02.2022 у військовослужбовців Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.
Однак, суд першої інстанції правильно встановив, що матеріали справи не містять доказів виконання позивачем бойових завдань або участі в заходах протягом спірного періоду, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій, визначених рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України. За таких обставин, підстави для виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 відсутні.
Щодо доводів апелянта про не дослідження судом записів журналів бойових дій, бойові накази і бойові розпорядження військової частина НОМЕР_1 , з метою перевірки прийняття позивачем безпосередньої участі у бойових діях та заходах, колегія суддів зазначає наступне.
Так, із наданих до суду першої інстанції позивачем бойових розпоряджень №20дск та №22дск вбачається, що у них відсутні дані про позивача, а зазначено лише дані військовослужбовця « ОСОБА_4 ». Таким чином, надані позивачем докази стосуються іншої особи, а не позивача, тому суд першої інстанції правомірно не приймав їх до уваги під час розгляду справи.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити допомогу до 05 травня 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.
Статус учасника бойових дій має бути належним чином підтверджений,  в даному випадку - відповідним посвідченням.
На підтвердження права на отримання спірних коштів позивач надав довідку в/ч НОМЕР_1 від 04.04.2022 №72, відповідно до якої ОСОБА_1 приймає участь в обороні м. Чернігів та Чернігівської області з 24.02.2022 по час видачі довідки.
Вказана довідка, в силу вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не може бути належним та допустимим доказом наявності у позивача права на отримання вказаної вище виплати.
Крім того, колегія суддів встановила, що в матеріалах справи міститься відповідь військової частини НОМЕР_1 на рапорт позивача від 15.03.2023 щодо надання посвідчення учасника бойових дій, із тексту якої вбачається, що військова частина НОМЕР_1 не наділена повноваженнями щодо надання особам статусу учасника бойових дій.  
Виходячи із зазначеного, судом першої інстанції правомірно відмовлено у цій частині позовних вимог.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання видати речове майно (чи його заміну) за встановленими нормами забезпечення і інструкцією з речового забезпечення, колегія суддів встановила наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація (далі - Порядок №178).
Згідно із пунктом 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.
Так, за приписами пункту 4 розділу ІІІ Інструкції № 232, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, мають право за бажанням отримати або речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.
В свою чергу пунктом 29 розділу V Інструкції № 232 визначено, що у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.
Тобто, пункт 29 розділу V Інструкції №232 передбачає обмеження права військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період під час звільнення на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби.
Таким чином, при звільненні військовослужбовців з військової служби в особливий період не передбачена видача неотриманого ними раніше речового майна особистого користування.
Колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 повністю дублює позовну заяву та подані процесуальні документи до суду першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію.
Отже, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотримано норм процесуального права.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                 
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року у справі №620/8420/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач                                                                                                            О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                          І.О. Грибан          

                                                                                                     О.В.Карпушова