Дата документу 25.09.2024 Справа № 2-771/1994

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 2-771/1994 Головуючий у 1-й інстанції: Сисуев А.І.
Провадження № 22-ц/807/1451/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Кухаря С.В.,
Онищенка Е.А.
при секретарі: Волчановій І.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою адвоката Сердюченка Володимира Володимировича в інтересах  ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 1994 року у справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1 , третя особа -  ОСОБА_3 , про розірвання шлюбу, 

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 1994 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований у ЗАГС м. Запоріжжя 17.06.1989р., актовий запис № 1407.
31 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Запорізького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 1994 року.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з 17 червня 1989 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будь-яких непорозумінь у сімейному житті у сторін не виникало.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. Після його смерті позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 16 березня 2023 року державний нотаріус Кравцова Л.М. повідомила її, що свідоцтво про право на спадщину їй ще не видавалося, у зв`язку з відсутністю родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Зазначає, що рішення ухвалено судом без її участі та повідомлення, без з`ясування дійсних мотивів розлучення, фактичних взаємин подружжя. 
28 березня 2023 року ОСОБА_1 отримала у Заводському районному суді м. Запоріжжя архівну копію рішення суду від 17 листопада 1994 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Після чого з`ясувалося, що розірвання шлюбу було фіктивним, оскільки було необхідним лише для оформлення ОСОБА_2 спадщини.
Посилаючись на те, що рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 1994 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 просила скасувати оскаржуване судове рішення, а провадження у справі закрити.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року цивільну справу № 2-771/1994 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу витребувано із Заводського районного суду м. Запоріжжя.
10 квітня 2023 року до Запорізького апеляційного суду надійшли копії документів цивільної справи № 2-771/1994, а саме: копія рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 1994 року, копія акта про виділення для знищення документів і справ Заводського районного суду м. Запоріжжя за 2004 рік та архівна довідка від 07 квітня 2023 року № 01-63/212/2023, в якій зазначено, що матеріали справи (крім оригіналу рішення суду) знищені за строком зберігання; оригінал рішення суду від 17 листопада 1994 року зберігається в архіві Заводського районного суду м. Запоріжжя.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 1994 року та додані до неї матеріали направлено до Заводського районного суду м. Запоріжжя для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-771/1994.
05 червня 2023 року до Запорізького апеляційного суду надійшли матеріали справи після відновлення втраченого судового провадження.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2023 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-771/1194 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу в частині повного тексту рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 1994 року.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2023 року матеріали відновленого судового провадження у справі № 2-771/1994 повернуто до Заводського районного суду м. Запоріжжя для усунення недоліків, оскільки суд не відновив провадження в частині позовної заяви ОСОБА_2 з додатками та інших документів.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2023 року внесено виправлення в резолютивну частину ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2023 року. Доповнено резолютивну частину судового рішення абзацом третім, такого змісту: «У відновленні втраченого судового провадження у цивільній справі ЄУН № 2-771/1994 в частині позовної заяви ОСОБА_2 з додатками, інших документів, які були надані позивачем суду під час здійснення судового процесу та іншим особам зі справи до втрати провадження, копій цих документів, інших відомостей, що стосуються справи, - відмовлено».
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 1994 року повернуто заявниці.
Постановою Верховного суду від 15 травня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сердюченко Володимир Володимирович, задоволено.
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 липня 2023 року скасовано, справу № 2-771/1994 направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 1989 року; ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4 .  
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що сім`я фактично розпалася, позивач наполягає на розірванні шлюбу.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Встановлено, що згідно архівної довідки № 1 від 07 квітня 2023 року вих. №01-63/212/2023, виданої секретарем Заводського районного суду м. Запоріжжя О.Г. Лучко матеріали цивільної справи № 2-771/1994 (крім оригіналу рішення суду) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу згідно акту за 2004 рік були знищені за строком зберігання.
Як вбачається з архівної довідки № 2 від 04 травня 2023 року вих. №01-63/285/2023, наданої секретарем Заводського районного суду м. Запоріжжя О.Г. Лучко матеріали справа № 2-771/94 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу згідно номенклатури суду були знищені. В архіві Заводського районного суду м. Запоріжжя зберігається тільки оригінал рішення суду від 17.11.1994 року.
В зібраних матеріалах справи міститься копія вищевказаного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.1994 року та виписка з вказаного рішення.
Також, в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серія НОМЕР_1 , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), згідно якого ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Цивільне процесуальне законодавство України передбачає можливість перегляду рішення та підстави його скасування.
Відповідно до статті 292 ЦПК України, у редакції 1963 року, апеляційні скарги, апеляційне подання прокурора на рішення суду першої інстанції можуть бути подані протягом одного місяця з наступного дня після проголошення рішення. Якщо в справі ухвалено додаткове рішення, зазначене в частині першій цієї статті, то строк на апеляційне оскарження обчислюється з наступного дня після його проголошення. Скарги, подання на ухвали суду першої інстанції подаються протягом п`ятнадцяти днів з наступного дня після їх ухвалення. Скарги, подання, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд за заявою особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановлюється ухвала.
ОСОБА_1  вказує, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням ст.ст. 125, 126 ЦПК України, у редакції 1963 року.
У відповідності з вимогами  ч. 1 ст. 125ЦПК України, у редакції 1963 року, позови пред`являються в суді за місцем проживання відповідача.
За положеннями ст. 126ЦПК України, у редакції 1963 року, позови про розірвання шлюбу з особами, визнаними в установленому порядку безвісно відсутніми, недієздатними внаслідок душевної хвороби або недоумства, а також з особами, засудженими за вчинення злочину до позбавлення волі на строк не менш як три роки, можуть пред`являтися за місцем проживання позивача.
Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за місцем проживання позивача також у випадку, коли при ньому є неповнолітні діти або коли йому за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача важко. На бажання подружжя справу можна розглядати за місцем проживання будь-кого з них.
Належних та достатніх доказів на підтвердження місця проживання як позивача, так і відповідача у 1994 році матеріали справи не містять, та і взагалі внаслідок знищення матеріалів справи № 2-771/94 неможливо встановити час пред`явлення позову і пересвідчитися чи були порушені правила підсудності.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги в частині наявних порушень процесуального права не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали весь час до смерті ОСОБА_2 однією сім`єю, та що волевиявлення ОСОБА_2 на розірвання шлюбу не відповідало його волі, підстав для розірвання шлюбу не було, а збереження сім`ї було можливим - жодними законними, належними і достатніми доказами у справі не підтверджено.
Долучені до матеріалів справи копії фотографій, на яких зображені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є належними і достатніми доказами на підтвердження зазначених вище обставин.
При розгляді справи апеляційним судом враховуються вимоги ст.ст. 6, 8 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод в частині дотримання принципу юридичної визначеності та поваги до особистого життя громадян.
ОСОБА_1 не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту можливості збереження сімейних відносин в 1994 році з ОСОБА_2 . Після його смерті в січня 2022 року збереження сімейних відносин виключається.
Таким чином, метою подання ОСОБА_1 апеляційної скарги є не збереження сім`ї із ОСОБА_2 (що виключається, оскільки останній помер на той час), а вирішення питань щодо спадкових прав, що особисто підтвердила ОСОБА_1 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
За таких обставин, враховуючи відсутність можливості відновлення сімейних відносин, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу не спростували.
При цьому апеляційний суд зазначає, що питання про скасування рішення порушено ОСОБА_1 майже через двадцять дев`ять років після його ухвалення та після смерті позивача. ОСОБА_1 не обґрунтувала, з посиланням на фактичні обставини справи чи будь-які докази, щодо необхідності скасування рішення про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки відповідачу було відомо, що позивач помер у січні 2022 року, а звідси про неможливість ухвалення іншого рішення по суті спору, зважаючи, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Водночас слід зазначити, що очевидним є те, що спір між сторонами виник з приводу особистих немайнових відносин, і відновлення реєстрації шлюбу без наміру й можливості відновлення сімейних відносин не ґрунтується на нормах СК України.
Вирішуючи питання про перегляд рішення, суд враховує принцип правової визначеності, який застосовується Європейським судом з прав людини при вирішенні звернень відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підлягає застосуванню судами України відповідно до статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право на справедливий судовий розгляд. При цьому ключовим принципами, які мають скеровувати тлумачення статті 6 Конвенції, є верховенство права, правова певність і належне відправлення правосуддя.
Принцип правової певності є одним з основних аспектів верховенства права вимагає, серед іншого, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.
У його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, як вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншим словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено вирішено і не має переглядатися до безмежності»).
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Водночас скасування рішення суду, яке вже частково виконано, може (поряд з іншими обставинами) свідчити про зведення принципу res judicata нанівець (пункт 35 Рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України» (заява № 61333/00)).
Враховуючи наведене і прецеденти Європейського суду з прав людини, перегляд рішення та його скасування через значний проміжок часуй після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї із сторін є правомірним випадком обмеження права на доступ до суду. Більше того, встановлення в судовій практиці зворотного принципу призведе до порушення принципу верховенства права через викривлення таких його складників, як правова визначеність правовідносин і res judicata.
Таким чином, апеляційний суд зазначає, що скасування рішення суду першої інстанції, що ухвалене в 1994 році, через значний проміжок часу (майже через тридцять років) й після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї із сторін, дестабілізує приватні відносини.
Апелянтом не доведено дійсних підстав та обставин подання заяви та того, чи буде її задоволення виправданим при обставинах, що настільки змінились з того часу, і чи відповідатиме вимогам пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, дотримання вимог процесуальної форми (у тому числі й щодо належного повідомлення учасників справи про час та місце судового розгляду, дотримання правил підсудності) є важливою гарантією їх прав та передумовою ухвалення законного та обґрунтованого рішення.
Разом із тим, надмірний процесуальний формалізм, який не враховує вимог справедливості, добросовісності й розумності, може спотворити завдання цивільного судочинства, спричинивши прийняття явно несправедливого рішення.
Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушення» статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»),
Слід також зважати на те, що вимога добросовісності є загальною для усі суб`єктів права, у тому числі - для усіх суб`єктів цивільних правовідносин, включаючи правовідносини сімейні.
Ця вимога ґрунтується на приписах статей 3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тобто такі дії мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоді довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). 
Зазначені норми цивільного права постають як загальні принципи, які є, по суті нормами прямої дії.
У свою чергу, порушення учасником правовідносин вимог добросовісності під час здійснення своїх суб`єктивних прав має наслідком відмову у їх захисті та сприянні у їх реалізації. Зазначене стосується і процесуальних прав, зловживати якими неприпустиме (статті 2, 44 ЦПК України).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин, що є неможливим внаслідок смерті одного з подружжя, скасування рішення суду про розірвання шлюбу через значний проміжок часу (майже через тридцять років після ухвалення рішення) не відповідатиме вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду. У даному випадку відсутні підстави для скасування рішення та закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю сторони у спорі про розірвання шлюбу. 
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Сердюченка Володимира Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 1994 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складений 07 жовтня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко